10 Harry Federley, Carl von Linné. 



såsom ett pedagogiskt snilledrag, utan hvilket han kanske 

 aldrig hade kunnat genomföra sitt system. Han insåg till 

 fullo, huru viktigt det var att artbegreppet fastslogs, och att 

 arterna till först beskrefvos och urskildes, hvilket tydligt fram- 

 går bland annat däraf, att han förbjöd sina lärjungar att syssla 

 med beskrifningar af varieteter; själf har han däremot be- 

 skrifvit sådana, ehuru de själffallet till antalet äro ytterst få 

 i förhållande till arterna. Man bör dessutom betänka, att un- 

 der tiden närmast före Linné släktena betraktades såsom de 

 systematiska enheterna och buro namn, kända såväl af veten- 

 skapsmän som af folket, medan arterna endast af de förra sär- 

 skildes såsom underafdelningar, och att släktena betraktades 

 såsom skapade i paradiset, medan arterna kunde tänkas hafva 

 uppstått genom transmutationer. Äfven Linné anslöt sig till en 

 början till denna uppfattning, men var den förste som insåg, 

 att arterna i stället för släktena borde upphöjas till systema- 

 tiska enheter, och att först ur dessa do smärre typerna eller 

 varieteterna måste anses vara uppkomna. Och för att tillför- 

 säkra sina arter det största möjliga värde gaf han dem den 

 bekanta definitionen, hvarvid han samtidigt såsom sin åsikt 

 uttalade, att det vore olämpligt för en botanist att befatta sig 

 med varieteterna. Det förmäles äfven, att detta tilltag jämte 

 uppställandet af ett sj^stem af flera af Linnés samtida be- 

 traktades såsom ett ingrepp i Guds rättigheter, till hvilket väl 

 i hög grad bidrog, att han sammanförde människan. Guds 

 beläte på jorden, med de oskäliga djuren. Och vi böra vid be- 

 dömandet af Linné icke, såsom så ofta sker, förglömma, att 

 han lefde på en annan tid än vår, då fri forskning ofta nog 

 likställdes med kätteri och af tidens vidskepelse t. o. m. ut- 

 pekades såsom samarbete med den onde, samt att Linné upp- 

 vuxit uti ett prästhem på landet, där han redan under barn- 

 domen tillägnade sig en stark och varm religiös tro, hvilken 

 han ända till sin död blef trogen. Under sådana förhållanden 

 måste man skänka Linné hela sin aktning för den stora för- 

 domsfrihet, som alltid var utmärkande för honom. Så sysslade 

 han bland annat med hybridisationsexperiment och lyckades 

 år 1759 erhålla den första, under fullt vetenskaplig kontroll 

 framställda hybriden samt vågade i anledning häraf såsom en 



