38 Brenner. — Lindberg. 2. XI. 1907. 



Af en helt annan art är afvikelsen hos den andra af de 

 nämnda granarna. Detta, på något afstånd från det föregående 

 trädet växande träd, hufvudsakligen en kortbarrig form med 

 den vanliga förgreningen, ådagalägger tydligen genom sina 

 smala, risiga, med korta barr försedda, lafbelupna grenar bri- 

 stande näring eller ett svagt rotsystem såsom orsak härtill, men 

 visar tillika genom sin frodiga topp med längre barr, att svag- 

 hetstillståndet nu, åtminstone för någon tid, är öfverståndet, 

 sannolikt genom rötternas framträngande till gynnsammare 

 jordmån. Äfven denna periodiska växling af barrens längd 

 utvisar, i öfverensstämraelse med tidigare af mig framhållna 

 skäl, den kortbarriga granformens endast tillfälliga, af yttre, 

 främmande inflytelser framkallade natur. 



Af såväl dessa som tidigare af mig framhållna observa- 

 tioner synes alltså framgå, att de med namnen virgata, oligo- 

 clada, hrevifolia och glonieridmis (såvida nämligen de lusus 

 glomerulans Kihlm. karaktäriserande, med knutlikt anhopade 

 smågrenar försedda grenarna äro af samma slag som ofvan 

 omtalade no(^05a-grenar) betecknade formerna icke utgöra några 

 systematiska grupper af likartade, en viss inneboende egenart 

 manifesterande individer, utan endast tillfälliga, af olika yttre 

 inflytelser framkallade, än likartade, än olikartade abnormiteter 

 hos individer af den systematiska gruppen Picea excelsa (Lam.) 

 Link, där än den eua, än den andra af de resp. gren- eller 

 barrformerna förhärskar, men af hvilka äfven hos andra indi- 

 vider två eller flere periodiskt kunna aflösa hvarandra. 



I anledning af föregående meddelande redogjorde ama- 

 nuens Harald Lindberg för en egendomlig form af gran, 

 observerad invid Nygård i Österby, Kyrkslätt, där den före- 

 kom på en torr, stenig skogsbacke tillsammans med normalt 

 vuxna granar. Trädet hade en höjd af 5 a 6 meter. Den ne- 

 dersta delen var alldeles normal med grenar och barr af van- 

 lig längd (barren 15 — 20 mm), medan den öfre delen (från 1 m 

 uppåt) hade korta grenar med korta barr (6—9 mm), lika dem 

 hos 1. hrevifolia. 



Rektor M. Brenner demonstrerade vidare ett fall af 

 prolifikation hos en på Svartbäck i Ingå numera förvildad, 



