16 Th. SiTjlan. 



I(;ke någon vän af forskningar byggda uteslutande eller 

 hufvudsakligen på kammarstudier, mot livilka han städse 

 inlade en kraftig gensaga, vädjade Lindberg alltid till den 

 lefvande naturen och gjorde därföro flitiga exkursioner i 

 det fria. Sålunda hade han genomströfvat större delen af 

 den skandinaviska halfön från dess sydligaste del till I^app- 

 markerna, gjort resor i flere delar af sitt nya hemland här 

 i Finland, i England och Irland; och öfverallt träffade hans 

 skarpa öga på nya former äfven på orter, som mångfaldiga 

 gånger förut blifvit af andra botanister genomforskade. 



Oaktadt denna hans fruktbara vetenskapliga verksam- 

 het, som redan i och för sig kunnat vara en fullt tillräcklig 

 lifsgärning för honom, måste vi likväl på det djupaste be- 

 klaga, att pennan så tidigt föll bort från hans domnade 

 hand, innan han hunnit sätta kronan på sitt verk och uppnå 

 sitt käraste önskningsmål att få lemna en omfattande fram- 

 ställning af Skandinaviens mossor, där han skulle satts i 

 tillfälle att fullständigare utlägga sitt system, hvartill han, 

 såsom ofvan anfördes, redan angifvit grunddragen. Vi måste 

 beklaga detta så mycket mer, som han redan hade mate- 

 rialet till detta arbete så färdigt, att han behöft endast en 

 jämförelsevis kort tid att fullborda detsamma. 



Såsom en sluthg sammanfattning af Lindbergs veten- 

 skapliga verksamhet kan man med fullt skäl tillämpa på 

 honom själf, hvad han i ett af sina arbeten yttrar om den 

 berömde bryologen Bridel: „Hans arbete utgör ett för all 

 tid glänsande vittnesbörd om sin författares djupa förtro- 

 genhet med ämnet samt hans genialiska och skarpa blick 

 in i mossornas inbördes slägtskap". Lindberg brukade ofta 

 säga, att han sträfvade till „att sätta sitt lilla märke i mar- 

 ginalen på vetenskapernas stora bok", och han lyckades 

 sätta dit icke ett litet, utan ett stort, mycket stort märke, 

 till heder för vårt universitet och hans nya fädernesland. 



Som universitetslärare verkade Lindberg utan af bröt t 

 och utan en enda termins tjenstledighet, alltsedan han ut- 

 nämndes till professor vid vår högskola. Man har sagt om 

 Lindberg, att han oaktadt sitt lifliga intresse för sin veteii- 



