Minnestal ötVer Sextiis Otto Lindberg. 21 



Ömtåligare Lefvermossor, hvilkas utmärkande egenskaper 

 genom pressning gå mer eller mindre förlorade. 



Lifligt intresserad af geografi använde Lindberg sina 

 lediga stunder till läsning af reseskildringar ocli var han 

 särskildt hemmastadd i de i Afrika gjorda forskningsresorna. 

 Själf hade han, enligt broderns uppgift, i sina yngre dagar 

 uppgjort planer att göra resor till de tropiska länderna, 

 iivilkas yppiga växtlif mäktigt drog hans håg till sig. Med 

 hvilka utbrott at förtjusning talade han ej ofta om Javas 

 lefvermossor, stora och ståtliga som en del Hymenophyller! 

 Dessa hans planer strandade likväl, efter det han satt bo 

 och hans familj tillväxte; och det var säkerligen ett stort 

 oiler han hembar åt familjen, när han för plikterna mot 

 denna var tvungen att undertrycka sin starka lust att be- 

 söka dessa för honom förlofvade länder. 



Lindberg kom som främling hit öfver och han förblef 

 äfven hela tiden mer eller mindre främmande för det poli- 

 tiska lifvet hos oss. Som infödd svensk var det naturligt, 

 att hans sympatier skulle dragas åt det parti, som här före- 

 trädesvis förde svenskhetens talan, men, som sagdt, han 

 höll sig fjärran från det offentliga lifvet utom universitetet. 

 Han sammanträngde sin verksamhet hufvudsakligen till om- 

 rådet af sin vetenskap. Med stort intresse följde han likväl 

 med storpolitiken utrikes ; och när man säger, att hans för- 

 nämste hjeltar voro Garibaldi och Gambetta, så torde där- 

 med vara tillräckligt antydt, åt hvilket håll hans sympatier 

 lågo. Bland de stora nationerna hyste han den största 

 beundran för Engelsmännen liksom också varma sympatier 

 för Fransmännen. 



Då efter Professor N. J. Anderssons död i Stockholm 

 år 1880 en plats blef ledig vid svenska Vetenskaps-akademin, 

 uppträdde Lindberg som aspirant till platsen. Lindbergs 

 skaplynne och bcgåfning hade äfven gifvetvis gjort sig full- 

 ständigast gällande som medlem af en vetenskaps-akademi 

 snarare än som universitetslärare med dennes mångahanda, 

 på den rent vetenskapliga verksamheten inkräktande funk- 

 tioner. Men då iian ej lyckades erhålla denna befattning, 



