Um Aspiilium tliolypteris. 141 



eller nedtill nicd mycket glesa, ljusbruna fjäll. Sporgömme- 

 samlingarna eller sori .<akna antingen helt och hullet indu- 

 siuin eller är detta svagt utveckladt, hvitaktigt, tunnt och 

 snart försvinnande, äggrundt eller mindre ofta njurlikt. med 

 mot medelnerven öppen kant. 



Dessa hos A. tJieli/pteris förekommande karaktärer 

 äro, såsom synes, ganska starkt afvikande från dem hos A. 

 filix-mas, cristatum och spinulosum, hos hvilka rotstocken 

 är uppstigande, kort och grof, tätt brunfjällig och betäckt 

 med talrika, mörkbruna rester af Ijolårs bladskaft; bladen 

 äro, såsom redan nämndes, strutformigt ställda och fastare 

 till konsistensen; bladskaftet är vida gröfre, tätt fjälligt, med 

 5 — 10, i tvärsnittet runda fibrovasal-strängar: sori äro för- 

 sedda med ett starkt utveckladt, läderartadt, qvarstående, i 

 början blyfärgadt och slutligen rödbrunt indusium. 



Granska vi nu hithörande förhållanden hos andra när- 

 stående ormbunkar, så finna vi hos formerna af släktet 

 Pliegopteris Presl rotstocken, såsom hos A. tlielijpteris, 

 vågrätt krypande, fågrenig, fin (1 — 2 mm. i diam.), utan 

 några rester af fjolårs bladskaft, hos Ph. polypodioides Fée 

 endast i spetsen småljällig; bladen äro spridda, tunna, hos 

 Ph. dnjopteris (L.) Fée af samma färg som hos A. thely- 

 pteris och hos Ph. polypodioides med nästan samma egen- 

 domliga ställning af de nedre flikarne som å de fertila bladens 

 flikar lios A. thehjpteris; skaftet spensligt, fint (1 — 1,5 mm. 

 i diam.), fjällö.st eller glest småfjälligt, med endast två, hos 

 Ph. polypodioides upptill hopsmältande fibrovasal-strängar: 

 flikfästet hos Ph. polypodioides finhårigt. Sori äro lios Phe- 

 (jopteris-dirieTn-a. nakna, utan .spår till indusium. Hos A, 

 thelypteris äro sori äfven nakna eller, såsom ofvan nämndes, 

 oftare försedda med ett mycket tunt och flyktigt indusium: 

 men äfven hos andra arter, såsom hos Athyrium alpestre 

 (Hoppe) Fr. Nyl., hvilken af en del författare föres till Phe- 

 </op/em-släktet, är indusict svagt utveckladt och senare för- 

 svinnande, ehuru det hos mycket närstående former åter är 

 väl utveckladt. Indusiets när- eller frånvaro tyckes sålunda 

 icke utgöra någon väsentli"- släktkaraktär. 



