146 Protokoll. 



om cluriuscula att strået upptill är slätt eller småsträft, hos 

 den finska formen är det sträft, hos glauca vanligen slätt; 

 bladen hos cluriuscula äro gröna eller blågröna utan vax- 

 öfverdrag, hos den finska likaledes gröna eller blågröna 

 utan vaxöfverdrag, hos glauca blågröna med vaxöfverdrag ; 

 vippan hos flere former af duriuscula är upprat och smal, 

 med axel och grenar sträfva eller nästan släta, hos den finska 

 formen upprat och smal, med axel och grenar öfverallt 

 sträfva och raka eller föga böjda, hos ccesia utbredd, med 

 slät, flerböjd axel samt släta eller otydligt sträfva, flerböjda 

 grenar (hos glauca i allmänhet: axeln åtminstone nedtill 

 slät); och slutligen äro blomfjällen hos duriuscula antingen 

 släta och glatta eller småhåriga, sträfva eller småsträfva 

 och kanthåriga, stundom prQinerade, hos den linska formen 

 småsträfva och kanthåriga, stundom pruinerade, hos glauca 

 (resp. ccesia) glatta och släta, alltid pruinerade. Hvad åter 

 beträffar den geografiska utbredningen, som skulle utgöra 

 ett så viktigt skäl emot förekomsten af F. cluriuscula i 

 Finland, är den enl. Hackel ungefär densamma för clurius- 

 cula och glauca (.^eadem fere ut F. ov. duriusculce'-^), i det 

 båda två äro allmänna i södra och vestra Europa, sällsyn- 

 tare i mellersta Europa och mycket sällsynta i norra och 

 östra Europa, den senare dock allmännare i sydöstra Eu- 

 ropa. Mot norr har den förra enl. Hackel anträffats nord- 

 ligast i Uppland i Sverige, den senare i formen ccesia på 

 Öland i Sverige och, ifall den ingermanländska formen hör 

 hit, hvilket efter påståendet att den vore identisk med den 

 finska formen möjligen kunde betviflas, i Ingermanland i 

 Ryssland. Enligt arbeten af senare datum än Hackels mo- 

 nografi förekommer dessutom F. duriuscula i så nordliga 

 trakter som Grönland och Island. Påståendet att den finska 

 formen mera närmar sig F. glauca än F. cluriuscula synes 

 alltså föga mer i geografiskt än i morfologiskt hänseende 

 vara tillräckligt motiveradt. 



Hvad slutligen uppställandet af den omtalade formen 

 såsom en skild undervarietet med namnet litoralis beträffar, 

 så tror jag mig i min uppsats halva tillräckligt motiverat 

 äfven detta, och anser jag fortfarande, i betraktande af do 



