148 Protokoll. 



sin äggrundt clier elliptiskt uppsvällda, från den öfre leden 

 genom en smal hals afskiljda undre led öfverensstämma 

 med frukterna hos R. rugosum (L.), hos hvilken såväl skaf- 

 tels och stiftets längd som skidans hårighet tvekas kunna 

 variera, och därjämte denna undre led hos B. rugosum af 

 olika författare betecknas dels såsom smal, nästan jämntjock 

 och trind, ansågs den ifrågavarande formen med skäl kunna 

 betraktas såsom tillhörande den af E. Boissier i hans Flora 

 Orientalis från Syrien uppgifna R. rugosum (L.) var. dara- 

 fum (DC). Liknande exemplar, endast afvikande genom 

 starkt knöliga frukter med litet längre skaft än den undre 

 leden och stiftet endast af den öfre ledens längd, finnas 

 under namn af B. rugosum förvarade i Stevens herbarium, 

 med lokalanteckningarna: Derbent, Iberia och Sauerbrunnen.. 

 Afven så långt nordUgt som i Brandenburg synes den någon- 

 gång tillfälligtvis hafva bhfvit funnen, att döma af beskrif- 

 ningen på B. rugosum i Aschersons Brandenburgs Flora. 

 Hufvudf ormen rugosum förekommer för öfrigt på sandig 

 jordmån i södra och mellersta Europa till Mainz och Bingen 

 i Bheindalen samt i Syrien, Kaukasus och Persien i Asien. 

 Såsom utmärkande för den ifrågavarande växten i öfrigt 

 anfördes följande: Stjälk trind, starkt grenig, glest sträf- 

 hårig; blombärande grenar och klasar lätt korthåriga, slut- 

 ligen risaktigt förlängda; blad lyrformiga — af lån ga, med 

 glesa ojämna sågtänder, gleshåriga — glatta: blommor små, 

 gula med utböjda kronblad och kupiga, uppräta, håriga 

 foderblad, hvaraf de två yttre med bukig bas; skidor jämte 

 de tilltryckta, korta skaften som yngre håriga, slutligen nästan 

 glatta eller glatta; de flesta och i synnerhet de fullmogna 

 rakt päronformiga, med lika långt, nedtill koniskt stift och 

 urnupet märke, öfre leden ellipliskt-klotrund, 8 — 12 refflad 

 utan eller med otydliga knölar på åsarna, mot stiftet tvärt 

 afrundad, undre leden vanligen, isynnerhet hos den mogna 

 skidan, bägar- eller klubblik, vanligen slät, från den öfre 

 leden jämnt afsmalnande mot det vanligen kortare eller 

 nästan lika långa, föga smalare, klubblika skaftet, hos en 

 del yngre skidor äggrundt eller elliptiskt uppsvälld, genom 

 en smalare hals afskiljd från den öfre leden: båda lederna 

 fertila. 



