rrotokoll. 243 



söder och löljcr don parallell ined Lätäseno l/ipande åsryg- 

 gen iinda ned närmare ellVons mynning, {öv all r<»r<l häri- 

 Irån åter vända mul (isler och uppnä Lavivaara, där enligt 

 hörsägen tall torde törelinnas. Säväl kulliällna, med rötterna 

 uppryckta som ilnnu (ivarstående, helt och hållet förtorkade 

 luror linnas tämligen rikligt spridda i den unga hjörkskogen 

 på tallgränsen och äro ett påtagligt bevis för, att här i en 

 icke så allägsen forntid tallen varit det förhcrskande trädslaget. 

 Saknaden af ungskog eller unga tallskott är elt lika talande 

 bevis för tallgränsens tillbakagående. Märkligt nog observera- 

 des dock något söderom gränsen små tallstånd, som voro en- 

 dast 30—110 cm höga. Att tallen förr sträckt sig längre uppför 

 Lätäseno ådagalägges äfven däraf, att man i sjöar, i gyttjan 

 eller i dyn ännu kan träffa förmultnande tallstammar. Jag 

 var själf i tillfälle att se en sådan i Lairijärvi nära Hirvas- 

 vuopio, och enligt befolkningens utsago skulle också i en 

 myr nära Rlelajärvi gamla tallstammar observerats. Bland 

 växter, som synas åtfölja tallen, vill jag nämna Ledum pa- 

 liistre, som endast mycket sällsynt anträffas utom tallregio- 

 nen. Likartadt synes förhållandet vara med Euhus castoreus 

 och LyLopodium davatum (var. lagopus). Häggen och aspen 

 antecknades också endast i smärre buskbestånd inom björk- 

 regionen och ingendera af dessa två gick ända till Hirvas- 

 vuopio. I sammanhang härmed kan omnämnas, att rön- 

 nen anträffades till och med högt uppe i fjällregionen, på syd- 

 branten af Angeloddi Ijäll vid Jokasjaur. 



Hvad björkregionen angår, vill jag endast uppehålla 

 mig vid björkens förekomst inom densamma. Ymnig under 

 former med inskuret flikade blad och uppräta frukthängen 

 blir björken långs stränderna af Lätäsenos nedre lopp ett 

 vackert, 6—10 m högt träd och är frodigast på de vackra 

 holmaina några km norr om Isokurkio. I bäckdalar går 

 den högt mot ijällregionen och på de sandiga och steniga 

 vallarna, hvilka talrikt genomdraga trakterna på vestra stran- 

 den af elfven mellan Ruossakero och Kalkuoivi och hvilka 

 äfven stryka parallell med elfven söder om Hirvasvuopio, 

 blir björken mer eller mindre buskformig, men går som sådan 

 ganska högt upp på lågfjällen Jorpoivi och Kalkuoivi och når 



