652 



1907. Scatophaga squalida Nielsen, Meddel, om Grønl. XXIX, 



397. 

 1910. Nielsen, ibid. XLIII, 32. 



1910. — de Meijere, Fn. Året. V, 64. 



Vest-Grønland: Meget almindelig i det mindste op til 

 over 70° N. Br. og den gaar sandsynligvis endnu nordligere: 

 Julianehaab, Frederiksdal, Igaliko-Fjord, lvigtut, Sermiliar- 

 suk, Tassiusak, Kvanfjord, Godthaab, Holstensborg, Aulatsi- 

 vik, Nunnasarnausak, Egedesminde, Sydostbugt, Patoot, 

 (Lundbeck); Karaj ak (Vanhoffen); Hareø (Lundbeck); Nord- 

 Grønland (Holmgren). 



Øst-Grønland: Hekla-Havn, Kap Stewart, Danmarks- 

 Ekspeditionen 76°46' N. Br. (Nielsen). 



Geogr. Udbr. Største Delen af Europa med Færøerne 

 og Island, samt i Nordamerika. 



168. Se. litorea Fall. 



1780. ? Musca stercoraria O. Fabricius, Fn. Groenl. 203. 



1 819. Scatomyza litorea Fallen, Dipt. Suec. Seat. 4. 



1826. Scatophaga — Meigen, Syst. Beschr. V, 254. 



1840. Scatomyza — Zetterstedt, Ins. Lapp. 722. 



1845. Scatophaga — Stæger, Nat. Tidsskr. (2) I, 360. 



1846. Scatomyza — Zetterstedt, Dipt. Scand. V, 1975. 

 1857. Scatophaga — Schiødte, Tillæg til Rink: Grønl. 69. 

 1869. Scatomyza — Holmgren, Vet. Akad. Handl. VIII, 



5, 34. 



1872. — Holmgren, Ofv. kong]. Vet. Akad. 



Forh. XXIX, 6, 103. 



1883. nigripes Holmgren, Ent. Tidskr. IV, 172. 



1883. — litorea Holmgren, ibid. 



1895. Scatophaga — Lundbeck, Meddel.omGrønl.XIX, 116. 



1900. Lundbeck, Vid. Medd. Nat. For. Ko- 



benhavn, 296. 



