studier öfver Turbellarier. 39 



af vns defereni' im alldeles fruiii tili den, och da denna fräinre del är iiiigot nt- 

 vidgad. kau dot icke vara tvifvel uiulerkaptadt. alt den liär träder i heröiüng med 

 nedre deleii af fränista testis. Dessa iakttagelser äru gjorda k eu lidrisontal snitt- 

 serie. Saninia djurs aiidra hälft iir skuren i eii sagittal snittserie. Der ser mau 

 ätskilliga genomsuitt af gängar i samband med testes. raen nägot sammanhängande 

 vas defereus liar icke der päträffats. Att deiuia gäng icke kan vara nägot aniiat 

 an vas deferens är sjelfklait, da Ovidukten, ssoin för öfrigt bar holt annan struktur, 

 synes nägra snitt högre upp hredvid öfre delen af nervstammen. Ehuru det bör 

 vara fuUkomligt onödigt, skall äfven meddelas, att ingen förvexling med delar af 

 exkretionsapparaten heller foreligger. Dess äfvenledes högst olikartade stammar 

 synas äfven ä serien. 



Af dessa fakta framgär alltsä, att en redan längt förr. an testes' spermaliildande 

 verksamhet inträder, i'ullt färdig gäng stracker sig ända fram tili främsta testis, 

 och att sälunda äfven hos denna sötvattenstriklad finnas särskilda gäugar, 

 som afföra spermat, och att dessa här som hos Uferiporus äro tidigt 

 utvecklade och ingalunda uppkomma säsoni sent utskjutande för- 

 längningar fr an uudre delar af testisväggen. Deras förlopp i eller ome- 

 delbart ofvan muskulaturen forklarar tiilräckligt, hvartore de äro sä svära att 

 uppdaga. 



Ändstyckena af vasa deferentia. Förut har strukturen af de vidgade vesiculse 

 skildrats. Det har äfven omnännits. att de vid baki-e ändan sammandragas tili 

 smalare, vertikalt uppstigande gängar. som insätta i penis. Under större delen af 

 sitt lopp bibehälla dessa uppstigande gängar helt och hallet vesiculse's struktur. De 

 visa ett stärkt tillplattadt epitel med fä, längt ätskilda spolformiga eller mera skif- 

 lika kärnor samt ingen nämnvärd sjelfständig muskelljeläggning. Da de hunnit när- 

 mare den dorsala ytan intränga de i penis. och ungefärügen pä samma höjd sluter 

 sig ett eget ringmuskellager nära intill deras gränsmembran. Epitelet förhäller sig 

 ej alltid pä samma satt. Stumlom synes det retlan här tjockare och erhäller tlera 

 kärnor, stundom bibehäller det sin tunna membranlika beskaffeiihet ännu ett stycke, 

 hvarunder vas deferens löper i en horisontal bäge inät emot midtlinien, der det- 

 samma stöter tillsammans med motsvarande, djurets andra sida tillhörande vas 

 deferens. Fig. 21 Tati. III visar i afseende pä epitelets beskaffenhet olikhet i de 

 bäda sammanstötande vasa deferentia. I det veustra har det vida förr blifvit ett 

 tjockare plasmaskikt med tydliga kärnor an i det högra. 



Dessa bäda ändstycken af vasa deferentia äro ocksä derutinnan olika, att det 

 venstra innehäller vida mindre sperma an det högra. Det ligger derföre mycket 

 nära tili hands att förmoda. det epitelets tunnhet stär i beroende af spermamassan. 

 (ienom denna har nämligen vas deferens vidgats samt epitelet utjilattats och ut- 

 tänjts. i följd hvaraf kärnorna aHägsnats ifrän hvarandra. Ocli om ocksä epitelet 

 stundom är högre i vissa delar af vasa deferentia, som föra sperma, sä är dock i 

 sädaua fall spermamassau mindre betydande och rörets lumen skäligen ringa, hva- 

 dan det torde vara berättigadt att ställa epitelets utseende i vasa deferentia i direkt 



Acta Heg. Soc. Physiogi. Land. T. VIL 6 



