Studier i.fver Turbellarier. ^?5 



(Phagocatu enlij^t Woodwohth samt Phin. torva ocli PoJycelis^j iiägot afvikaiulu cell- 

 raassor mera eller iiiimlre t'iillstäiuligt hopsinält med ovariet, har det aiisetts vara 

 af intresse att meddela den Variation i ovariets byi^gnad, soin tTirekoiumer iios Ulc- 

 riporus. Sä nära som hos denna form äro oellma.ssorna ingenstädes förenudo med 

 den tydiigt ägghildande delen af ovariet, och icke heller hafva de hos nägon annan 

 triklad eii med deusamnia .sä pass öfvereusstämmande byggnad. Skulle einellertid 

 dessa bildningar kunna sammanställas i en serie, skulle dertore deras sjelfständig- 

 het vara minst hos Utcriporus, större hos Phacogala och PI. forca samt störst hos 

 Polycelis nigra, hos hvilkeii de tili och med kunna ligga ganska längt ifrän ägg- 

 stockarne och af Iijima betraktats säsom ett fränu'e par ovarier. Emellertid mäste 

 vi erhälla en fuUständigare kännedom oin dessa bildningars torhällande hos yngre 

 djur. innan vi kunna afgöra, om de alla äro homologa. hvilket jag kiiappast för 

 närvarande anser sanuolikt. 



Säsoni en annan egendonilighet hafva tvenne bredvid hvarandra lig- 

 ga n de ovarier verkligen päträffats ä en snittserie af Uferiporus, dock blott ä den 

 ena sidan. De tvä ovarierna äro af betydiigt olika storlek. Fig. 47 Tafl. V visar 

 dessa ovariers läge sinseniellan och i förhallande tili närbelägna organer samt deras 

 inbördes storlek. Det frärare är mycket större an det bakre; det har temligen nor- 

 mal storlek. So Miks dor.soventral och 65 — 70 Miks kortare diagonal. De bäda ova- 

 rierna ligga pä ett afständ frän hvarandra af ungefär 30 Mik. De äro fullkomligt 

 ätskilda, och bäda visa en skarp gränsmembran. sä att de äfven äro väl afskilda 

 frän omgifvande väfnader. Ovidukten slutar pä vanligt satt i det fränire. Iluru 

 det bakre .stär i förbindelse med Ovidukten, har jag ej med säkerhet kunnat af- 

 göra. da den sagittala snittserien ej lämpar sig sä bra för iakttagelser häröfver. 

 Emellertid tyckes det, sä.som pä förhand künde anses sannolikt, genom en kort 

 gäug stä i förbindelse med Ovidukten, hvilken pä nägot afständ löper förbi det- 

 samma. Det mindre ovariet är nästan klotrundt och har en diameter af omkriug 

 50 Mik. Mellan de bätla ovarierna intränger en gulkörtellob eist, emot hvilken de 

 ilock bäda äro väl begränsade. 



Hvad nu dessa ovariers struktur angär. sä är den likadan. Man kan icke 

 anse det ena vai-a yngre äu det andra. De iniiehälla bäda säväl i det närmaste 

 mogna ägg. sum yngre sädana. och dertill en hop strödda kä.rn<ir, som torde l)öra 

 anses för skelettsträngkärnor. Man kan icke tala om ceutrala ägg. som äro längre 

 hunna an de mera ]ieriferiska. I heia ovariet ligga omvexlande äldre och yngre 

 ägg. Utmed gränsmcmbranen i det större ovariet franikumma dock ä Hera snitt 

 temligen tätt stälda mindre kärnor, af hvilka nägra visserligen äro mycket nära 

 förbundna med gränsmembraneii. men anilra äro (uugifna af rikligare plasma. I 

 det större ovariet ligger vid främre öfre randeu en grupp af mindre kärnor. och 

 en dylik linnes äfven i dess nedre del. Intet af dessa ovarier kan ilirekt belysa 

 frägan cmi parovarium. Deremot skulle man kunna ifrägasätta, huruvida icke här 



') Jemför en upp!<iutH, »oni :ir linder trvcknii)}; i «Festskrift für Lii.ljkuobo», s. 2tiO. 

 Act» heg. Soc. Ptiysiogr. Luud. T. VII. 9 



