studier öfver Turbellarier. 71 



riets oeli oviduktens celler. Ovidukten stäi- cniellertid i direkt IViihindelse med 

 ovariets viifiiad. Gränsiiieinhranen, soni ä de här afl)iklado siiitteii var mycket 

 stärkt utvecklad. ül'vergär utan afbrott fMii ovariet i)ä Ovidukten. Den gör emel- 

 lertid en ganska skarp inknipning, icke sällan tili och med skarparo, an den synes 

 nedtill ä Fig. f), och det gor, att ä inänga .snitt für man liilder, som künde föran- 

 leda tili den äsigteii, att Ovidukten blott läge in tili ovariet. A snitt, .som trätTa 

 oviduktändans lumen ungelarligen i dess midt och der man tydligcn .ser grän.s- 

 memhranen.'? lorhällande, tycke.s mig emellertid ett intinit .saniband förefinnas emel- 

 lan väfnaderua, ehuru de pä nägot äldre stadier äro ganska olikartade, 



Chichkoff liar (1 c. s. 9ö) für PL po/i/rlirod, hvars främre oviduktända nägot 

 liknar Uteripori, liestridt Iuima's uppgift, att Ovidukten skulle utgä frän ovariet. 

 Han Säger, att hos näniuda sötvattensart «la partie anterieure (af Ovidukten) est 

 developpee en amjmule ouverte et ne touche jamais les ovaires; eile en est separee 

 par un tr^s petit espaee. J'ai reussi ä mettre cette cont'ormation en evidence, eu 

 isolant siniplemeut les oviductes, que j'ai couserves ainsi en preparation». 



Den eiteratle fig. 54 ä PI. XIX synes mig just intet bevisa för denna egen- 

 domliga uppgift, och att Ovidukten ä ett macerations- eller isolationspreparat aflöses 

 frän ovai-iet kan väl icke heller vara sä lietydelsefullt. Säkert är, att den äfven 

 hos Uteriporus ampuUiknande främre ändan direkt berör ovariet och fortsättes i 

 dettas väfnad. Denna främre ända blir ansväld dels i följd af förbindelsen med 

 ovariet, som den, säsom de citerade tigurerna visa, nästan trattformigt omfattar, 

 dels ock i följd af de talrika gulstocklober, hvilka här träda i förbindelse med Ovi- 

 dukten. Fig. 43. 



Lumen i den främsta delen är ä det i Fig. .5 ätergifna snittet omkring 15 

 Mik vidt. Nägot bakom denna främsta utvidgning följer ä seriens bäda ovidukter 

 en andra sädan, der lumen är ännu vidare och uppgär tili 25 ä 30 Mik:s vidd, 

 men der har det mera oregelbunden form. Da de mognare ovarialäggens diagonaler 

 ä samma snitt uppgä tili 25 ä 30 Mik, är dock främsta oviduktändan för träng för 

 att lata dem passera utan betydlig formförändring. Hos yngre djur med föga ut- 

 vecklade gulsfockar är den bakre utvidgningen niindre framträdande eller saknas 

 helt. Liksom hos Planaria poJychroa (Iijima, ("hicheofp) är denna ansvälda del 

 tili strukturen olika med den följaude delen af Ovidukten. Dess vägg bestär af 

 högre celler (ända tili 15 Mik), hvilkas kärnor äro längdragna (Fig. 5) och stä 

 omedelbart vid eellernas baser parallela med deras längdaxlar. üfvcrgäugen tili bakom 

 liggande celler är an mycket tvär, Fig. 5 företrädesvis vid ena sidan, äu är den 

 vida jemnare. Det har dock förefallit mig, som skulle i mogna djur merendels 

 oftast en rätt .skarp afsättning förefimias. Cellerna syuas ganska väl ätskilda frän 

 hvarandra. Deras plasma har ofta synts mig nägot radiärt strimmadt af kornrader. 

 Dock har jag ej kunnat se nägot sekret utsöndras frän dem, ej heller har jag sett 

 cilier. De celler, som ligga vid sjelfva främsta rauden af Ovidukten i dess termi- 

 nalända, äro lägre, och deras kärnor äro vanhgen parallela med eellernas bottnar. 

 I äldre ovidukter är denna terminala liotten genomliorrad i'ig. 43. i yngre fortsätter 



Acta lieg. aoc. Phyaiogr. Lnnd. T. VU. 10 



