88 n. Bergendal. 



kuniia iuträffa. eliuru jag icke päträffat ett sädant forhÄllande. Säsom ofvan pagts, 

 finner jag den nierendels ausatta vid gränseu emelian yttre och nndre sidau. n:en 

 soni Fig. ö3 ädagalägger stracker sig dess vidgade äiida ofta längt upp |)ä ovai-iets 

 framsida. Jag anser deiina \-idgade ända motsvara atnpulleii lios Uteripnrus. Kt'ter 

 min äsigt upphör icke oviduktepitelet vid det stalle, dei' ovariets och oviduktens 

 gränsmembraner sammansmälta med livarandra, iitan fortsätter vidare t'rainät nnidt 

 omkring ampullens lumen. ehuni den del deraf, som ligger intill ovariets väfnad, 

 betydiigt förändrats. Detta epitel torde nemligen med rätta anses tillhöra Oviduk- 

 ten pä grund af cellernas form, samt enär dess celler äro försedda med länga fla- 

 gella. hvilka sjelf klart mäste motsvara de iiägot kortare cilierna i oviduktens bakre 

 del. Öfverhufvud äro de.ssa cilieliknande i)ildniugar temligen glesa säväl ä de invid 

 ovariet som i oviduktens fria del befintliga cellerna. Jag vill här erinra om, att 

 vi äfven hos Uferiporus l'unno oviduktens ampull hos yngre djur väl skild it'rän 

 ovariets äggbildaiide väfnad genom ett epitellag. Det hade emellertid der ett annat 

 utseende. De tei'ininala cellerna voro lägre, under det de l'ria laterala cellerna voro 

 hüga, mera eller miudre pyraniidliknande. Det mäste derföre antagas, att Wendt 

 lagt senare inträdande torhällandcn tili grund tVir sin ligur. Detta cellager mäste 

 ju raera eller mindre fuUständigt söndersiirängas, da äggen skola genom detsamma 

 kounna tili oviiluktciis lumen. Att de ej alltför tidigt gä helt förlorade skulle dock 

 synas mig sanuolikt i följd af de mägtiga cilierna. Dessas oregelbundna läge tyckes 

 med fullkomlig bestämdhet hänvisa derpä, att de under djurets lifstid be- 

 funnit sig i rörel.se, hvilket man ju, säsom vi of\'an luiil, fiir on del amira 

 Trikladers oviduktcilier hällit osannolikt. 



Särskildt inlresse synes mig äfven oviduktens törhäljande tili guistockarne er- ' 

 bjuda. Ovidukten staunar icke vid ovariet utan fortsätter sig förbi detta för att 

 träda i förbindelse med gulstockpartier Detta är fallet hos alla de skildrade indi- 

 viderna, ehuru skarjiast framträdande hos det, hvars Ovidukt är afbildad i Fig. hl. 

 Den na afbildning eriurar ganska niycket oni den af Iijima för Foli/celis (84 s. f)(j. 

 Taf. XXI. Fig. 14) angifna anordningen, ehuru hau der tolkat denna cellmassa vid 

 oviduktens framända säsom ett rudimentärt ovarium '). Orsaken dertill att Oviduk- 

 ten hos Gunda skjuter längre fram an hos Uteriporus fiiuia vi genast deri, att gul- 

 stockpartier äro raera utvecklade framför ovariet hos Gnnda an hos nyssnämnda 

 slägte. Nägon direkt öppning leder visserligen icke allestädes frän guistockarne in 

 tili oviduktens lumeii, men — och detta framhäfver jag sär.skildt — härnti räder, 

 efter hvad vi nyligen funuit, fullkomlig analogi emelian ovariet 

 och guistockarne. enär äfven ovariets väfnad genom oviduktens 

 (nägot forändrade) epitel är afskild frän oviduktens lumen. Oppcn väg 

 uppstär dels genom de undre cellernas omdaning tili guli^eller dels genom särträng- 

 iiing af oviduktens väggepitel. 



.Ti-mtVir friiiil ritcniilc ii|ipsal.-; i Fi'st>ikril'l fnr l.ii.i .ii;B(iI;u 



