94 L). Beigeudal 



och opariga Ovidukten syiias. livnrii;t'iioni sAluiifla ftdagalägge,«, att snitlet gätt tcni- 

 ligen uiediant. 



Uterusväggens struktur. Till uteri vägg räkiia ^i : 1) t-pitelft, 2) gränsmem- 

 liraiicn och 3) ett luera eller niiuilre sjelfständigt inuskellager. 



Epitelet uppträder under tvä hetydhgt afvikande liilder hos olika djnr. väsent- 

 ligen heroende \)ä djurons mognadsstadiuni iiieii t)('ksa nägot [)a det anväuda fixe- 

 ringsniedlct. l ena lallet, l^'ig. 32. 'l'atl W . utgöres det af höga. t'räii iivaraiidra 

 tydiigt ätskilda celler. i andra. Kigg HO. 83 oeh 34. Tati. I\' .samt Fig. öfi, TaH. 

 VI, äro cellgräiiserna iiiycket otydiiga eller lielt f()r.svuniia. samt hetydande delar at' 

 cellerna omdanade tili en sammanflytande. körnig massa. 1 liakre delen, i all syn- 

 nerhet hos de iiidivider, hos hvilka en utiöringsgäng tydligure l'ramkommer, äro 

 dock cellerna alltid hättre liegränsade och vida min(h"e kornförande. lies individer, 

 tixerade i pikrinsalpetersyra, Merkels vätska ni II . t'ramträila ofverhut'vud cell- 

 gränser hos iildre djur mycket hättre an hos Hertalet af de djur, hvilka tixerats 

 ]iied Sublimat. <>m epitelcellernas iiihördes gränser äro mera eller mindre utplä- 

 riade. [ililgar äl'ven deras begränsning emot uteri lumeii vara otydlig. Hos de djur. 

 i hvilkas uterus spermamassor ligga, är denna inre gräns sä godt .som alltid ohe- 

 stänid, och cellerna synas üppua gent emot uteri lumeii. öterusepitelets celler \isa 

 i rege! rätt skarp olikliet emellan yttre och inre delarue. Det yttre partiet är lin- 

 kornigt, l'öga vakuoliseradt och hyser mereudels cellkärnan ; det inre är an vakuo- 

 hseradt. an stärkt kornt'yldt. .Mit efler djurets luoguadsstadium är den yttre eller 

 inre delen öl'vervägande. Ijegränsuingen emellan dessa l)äda partier är äfven vex- 

 lande. Mereudels tycker man .sig se, huru det iure partiet sä att säga mera och 

 mera förtär det yttre. A Fig. öH hildar detta yttre tinkorniga })lasma ett tunnt, 

 inät ytterst ojemnt .skikt pä insidan al' l)asalmembranen. Förstoringeu är dock för 

 svag. toi- att man skulle der kuima t'a en bestämdare uiipl'attniiig af dess förhäl- 

 lande. Vid starkare förstoring är uterusepitelet afßildadt k Fig. 33, TaH. IV. 



A sistnämuda afhildniug, som — efter ett sublimatpreparat — ätergifver ett 

 nägot yngre Stadium an Fig. 56, se vi ä nägra stallen antydningar tili cellgränser, 

 ä andra kunna iuga sätlana skonjas. Inät, mot uteri lumen bilda änuu tunna plas- 

 malameller en svag gräns. De flesta kärudrua ligga i det yttre plasmat, men trenne 

 kärnor äro belägna i det inre väkuoliseratie och kornförande lagret. Dessa kärnor 

 äro dock tili bade storlek, struktur och begränsning alldeles lika med de längre 

 utät liggaude. Frän det yttre skiktet inskjuta utskott mera eller mindre djiipt i 

 det inre. Nägra nä ända in tili e|iitelets inre gräns. Af kornhilduiugarna äro en 

 del kssl,- skarpt begränsade, gnlaktiga ; andra, mereudels större förete änuu större 

 likhet med plasmat, de äro tydligen plasmaklumpar. som omlagrats af en vakuol 

 och äro stadda under omdaning tili körn eller droppar. En stör, med det öfriga 

 plasmat änuu ganska öfvereusstämnjande plasmaklump framträder uära tigurens 

 högra kaut A'. Närmare venstra kanten ligger under en kärna en annan sädan 

 plasmaklunip k, hvilken knappast i nägot hänseende skiljer sig frän det omgifvande 

 plasmat. Hos Ulcriporus hai' jag blott sällan sett de kornfylda vakuolerna tränga 



