70 D. Bergendal. 



öfliga hjelpmedlen. skall jag äterkoinma härtill ocli hestämdare uttula luig oni 

 deras natur. 



Kärnornas utseende visar gaiiska säkert, pä hvilket mogtiadsstadiuin ägget 

 befinuer sig. Redan i raycket unga kärnor. som hafva ytterst obetydlig plasma- 

 massa, kan mau iakttaga en väl utvecklad nucleolus; om den bestär af iiucleiii 

 eller af verkligt pyrenin, bar jag dock icke upptecknat. Den synes bläsformig. 

 Atmiustone ser mau alltid en stärkt färgad periferisk ring ocb ett Ijusare iure parti. 

 Deuna nucleolus kvarstär i de större äggcellerua och har der nägot förstorats. Sär- 

 skildt gäller detta för den iure Ijusare delen. ötom denna nucleolus Hnuas en del 

 niindre körn upphängda i ett skäligen glest lininnät. Uuder äggets senare mog- 

 nadsperiod synes nucleolus minskas och bar hos säväl Giinda Ulvce som segmentata 

 merendeis forgäfves eftersökts i de längst hunna äggen. I stallet för den bläsfor- 

 miga nucleolus kumia dock nägra större koru finnas i kärnan. Kärnmembranens 

 färgbarhet synes ocksä aftaga i de äldre äggen. 



ß) Oviduktema. 



Säsom vanligt hos Trikladerna äro dessa äfven hos Uteriporus af betydlig 

 längd. De utgä frän yttre sidan af ovariets bakre del och löpa sedermera vid nerv- 

 stammens öfre rand men icke ofvanpä, densainma utan kort utanför den. De 

 äro alltid genom en füllt tydlig mesenkymlamell skilda frän uervstammen. Utmed 

 pbarynx bibebälla de det angifna läget men förskjutas stundom af vas deferens 

 nägot längre utät och nedät, sä att de pä en kort sträcka kunna ligga nästan lika 

 djupt ned som uervstammen : men snart ätertaga de sin ]ilats pä nivän af nerv- 

 stammens öfre rand. De iöi)a i detta läge förbi könsö[ipningeu och de laterala 

 uterusbläsorna samt böja tvärt in eniot mediaidinien. der de förenas tili en framät 

 gäende gäug. som är den opariga Ovidukten, och sum säkerligeu mäste anses liomo- 

 log. med hvad Lang hos G. segmentata i anslutuiug tili Moseley nämner « V'erbiu- 

 dungsstück der Vagiua mit den üviducteU'i. Deremot är det mera tvifvelaktigt, 

 huruvida nägon del af detta ändstyoke kan vare sig funktioneilt eller inorFologiskt 

 ställas likvärdigt med det parti. hvilket Läng kallat vngina, d. v. s. med den del 

 af Uterusgängen, som är belägeu emellan opariga oviduktens inmyuningsställe i 

 uterusgängeu ocb könsantrum. Wendt har för ofvannämnda «Verbindungsstück» 

 hos Gunda Ulvre mlöri benämningen «uupaareu Ovidukt», hvilken beteckning synes 

 mig passande. Deremot liar hau. som mig synes utan egentliga skäl, öfvergifvit 

 uttrycket «vagiua», och kallar heia fürbindelsestycket emellan könsantrum ocb uterus 

 för uterusgäng. ^Pill de grunder. hvarpä dessa bestämningar kunna grundas, fä vi 

 bättre tillfälle att sedau utfürligai'e äterkonuna. 



De pariga ovidukterna hos Uteriporus. Oviduktens väfuad är ganska väl af- 

 skild frän ovariets. Det kan icke vara tal um nägon .svärighet att bestännua. bvilka 

 celler tillhöra Ovidukten, och hvilka tillhöra ovariet. Figg. r> Tafl. I ocb 43 Tatl. V 

 Visa främsta delen af Ovidukten, och ä bäda kan man iakttaga olikhet emellan ova- 



