82 P. Bergendal. 



s am band med dem. Tarmcellerna äro pätagligen sedan läng tid tillbaka füllt 

 speciellt utvecklade für sin t'unktiou och visa ingenstädes teiidens att samnianlilaii- 

 das med omgit'vande väfnad. 'rvärtoni äro de ät'xen ä detta yngre Stadium skarpt 

 skilda derifräu genom en alltid mycket tvdlig gränsmembran. Meii man beböfver 

 ä dessa tidiga stadier sa godt som aldrig se et'ter denua. ty rätt betydliga lager 

 mesenkym skilja nästan alltid dessa gulstockanlag iräw tarraepitelet. Snarare fiuner 

 man de mogua gulstockdelarne tryckta intill tarmens vägg. nien der kan det jii 

 icke vara tal om uybildning at' alldeles kornfylda gulkörtelceller. 



Vi skola nu nägot närmare studera dessa gulstockanlag sjelfva äfveiisom deras 

 förhällande tili Ovidukten. Vi hafva redan .sett ä figuren, hurn de utgä fran den 

 i lätta bägar löpande Ovidukten. Säväl utät som inät ocli u|)pät utskjuta frän 

 denna tah-ika grenar. De ä,t olika sidnr afgäende grenarne visa ätminstone ingen 

 alltför noggrann motsvarighet. l*"ör att fiinui, huru liakkriip])ens vitellarier uppstätt, 

 behöfva vi endast söka upp ett snitt, der <len tvärgäende Ovidukten framkommer. 

 och da Hnna vi denna tätt besatt med liinga hut'vudsakligen bakät eller snedt 

 utät men äfven uppät t'oriöpande, länga körtelgrenar. som visa nägra lätta ansväll- 

 ningar säsom antydan tili svag lulibildniug. 



Guistockarnes histologiska struktur är i dessa tidiga stadier nästan densamma 

 som oviduktens. De bestä at' tätt pai'kade celler, med mindre tydiiga cellgränser 

 och i förhällande tili cellens storlek mycket stora kärnoi- Dessa äro emellertid icke 

 större an oviduktkärnorna. Till strukturen äro de rika ]>k kromatin. Nucleolus 

 hafva de icke. För üfrigt hindrar deras kom])akta byggnad, allrahelst som de äfven 

 ä tunna snitt oftast ligga öfver hvarandra. ett noggrannare Studium af strukturen. 

 Den tunna plasmamanteln är homogen eller mycket Hnkornig. Pä ett och annat 

 stalle, särskildt i trakten omkring kopulationsapparaten, begynnei' i nägra celler ut- 

 bildniug af större körn i plasmat. Allt eftersom denna kornbildiiing ökas, uppstar 

 större olikhet emellan gulstockanlagens och ovidukternas plasma. Kärnorna i ovi- 

 duktens celler öfverensstämma väsentligen med guicellernas. men kromatinet är 

 luckrare, kärnan upptager färgämnen mindre stärkt. Dertill ligga kärnorna oftare 

 ensamma. Den fina gränsmembran, som följer oviduktens yttre vägg. fortsätter sig 

 omedelbart utanpä gulstockanlaget. der den an blir väl bibehällen an mer och mer 

 utplänas. Redan pä dessa stadier ser man här och hvar oviduktens lumen skjnta 

 en spets in i körtellolien, 



Vilja vi nu utreda de utvecklade gulstockarnes förhällande tili Ovidukten, 

 finna vi blott ytterligare stüd för den ui)|ifattning. som framgär af de meddelade 

 iakttagelserna öfver de unga stadierna Den väsentligaste iakttagelsen, som der, kan 

 göras är, att e n hei d e l c e 1 1 e r , h v i 1 k a mäste b e t r a k t a s säsom t i 1 1 h ö- 

 rande Ovidukten, utveckla likadana körn som gulstockarnes celler. 

 Det är mängenstädes knappt möjligt att säga, hvar grausen är emellan o\adukten 

 och guistocken. Säsom exempel derpä kau jag auföra Fig. 5 Tati. I, der vi se en 

 betydlig del af oviduktens dorsala vägg vara ersatt af ett gulstockparti. Och dylika 

 bilder framträda i mängd bädei ä tvär- och läugdsnitt t. ex. Fig. 43 Tafl. V. Här 



