106 D. Bergendal. 



sälunda aldrig kau erhälla den hetydelse för sekretafsöndriiig som det hö^a, redan 

 ganska tidigt tili sekvet omdanade utenisepitelet hos G-. Ulr/r. 



En annan. väsentlig olikliet emelian ilessa bäda arteis uterus är, att densamnia 

 hos G. segmentata är försedd med ett ganska niägtigt mnskellager, soni omgifver 

 epiteiet och sjelf klädes af körtelskiktet. Muskellagret är kompakt och snmman- 

 hängande samt bestär af oni hvarandra tlätade trädar, soin iiitimt sanimanliänga 

 med körtelskiktet. Miiskellagret är tjockare an epitelcellernas höjd. Dessa hafva 

 hos alla mina exemplar af G. segmentata en höjd af onikring ö — 7. nien uä hos G. 

 Uhcr en höjd af 75 Mik. (Cellerna i Uteripori uterus äro 25 — ?>ö Mik höga.) Hos 

 G. Ulvm äro tibrerna äniiu glesare och fätaligare an hos Vteriporus. 



üterusgängen eller vagina är lika byggd hos bäda arterna. l>en är 

 upptill vid utgängsstället frän uterus nägot hopsnörd hos G. IJlnv. l'^ör öfrigt bar 

 den ett kraftigt cilieradt epitel och ett ganska mägtigt mnskellager, som bestär af 

 inre ringfibrer och utomkring dem befintliga längslibrer. Muskelskiktet omgifves af 

 ett mägtigt lager af spolformiga eller oregelbundet formade celler, som dock i all- 

 mänhet hafva sin längdaxel radiär i förhällande tili vaginas. De intränga mellan 

 muskelfibrerna. och en stör del sädana celländar bar jag viil stark förstoring kunnat 

 följa ända iu tili vaginas lumen. (Jfr 92 Taf. XXXII, Fig. 7). Cellkrop])arne äro 

 ganska svagt färgade men korniga, kärnorna äro temligen smä och erbjuda inga 

 särskilda egendomligheter. Jag nämner detta skikt vaginalkörtelceller '). Nägra skal- 

 körtelsträngar, som genom sin stärkt gul- oller rödbruna färg äro synnerligen väl 

 skilda frän de sistuämnda. inkomma aldrig i vagina. 



ünder det alltsä Gundornas vagina (1. uterusgäng) nära öfverensstämmer med 

 sötvattenstrikladernas. afviker den i flera afseenden frän den gäng, som hos Uteri- 

 porus inmynnar i antrum genitale. Denna sistuämnda visar deremot fuUständig 

 öfverensstämmelse med den uppätstigande opariga Ovidukten, hvilken hos Gundorna 

 inmynnar i öfre delen af vagina. Ty denna är ocksä hos dem försedd med mu- 

 skulatur (äfven de tvärgäende ovidukterna ega ätminstone hos G. UJvfr en svag 

 muskelbeläggning). Liksom hos Uteriporns främsta stycket af opariga Ovidukten ej 

 genomsättes af skalkörtelgängar, ser jag ä sagittalsnitt af G. Uhee inga sädana i 

 det närmast vagina belägna stycket af opariga Ovidukten. Endast detta främsta 

 stycke visar ett cellager omkring muskulaturen, som erinrar om vaginalkörilarne. 

 Huruvida dessa celler insända sekretsträngar i denna del af den opariga Ovidukten, 

 har jag dock ej noggrannare undersökt. < )m ocksä nägra enstaka dylika celler 

 tinuas längre tillbaka, kunna de pä grund af skalkörtlarues starka utveckling ej 

 särskiljas frän andra mesenkymceller. 



') Ell del af detta .«kikt» celler visa mvoket intim förbindelse med imiskeltrÄdar. Om nägra 

 af de mindre cellenia verkligen äro myoplaster, eller om de alla äro körteloeller, är naturligtvi« 

 ytterst svärt att afgöra, da äfven körtelsträngarne genoinsätta muskelskiktet. 



