26 
det brustna höljet. En varietet har brun eller gulbrun 
hatt med grågula rester af höljet. Både hufvudarten 
och varieteten igenkännas lätt därpå, att hattens kött 
närmast under huden är gult, hvilket lätt kan iaktta- 
gas, äfven på outvecklade exemplar, om svampen 
klyfves. — Allmän, isynnerhet i björkskog. Giftig. 
Om svampen sönderskäres och lägges i mjölk eller 
vatten, utdrages en del af giftet, och flugor, som för- 
tära den förgiftade vätskan, dö däraf. 
•f*^- 2. Gråfotad Flugsvamp (Auianfta spfssa). 
Fig. 2. 
Hatten mörkgrå eller sotigt gråbrun med ljusgrå 
eller hvitaktiga vårtor eller höljetrasor. Fotens topp 
och ringens öfversida hvita och fint strimmiga. Rin- 
gens undersida och hela foten nedom ringen grå. Fo- 
tens nedra utvidgade del försedd med ett antal grå 
eller rödbrunaJctiga gördlar eller vårtlcransar. Köttet 
hvitt. — Ej sällsynt i barrskog. Ätlig efter förvällning. 
Bör icke förväxlas med Stolta Fjällskiflingen, hvarmed 
den i början har någon aflägscn likhet. 
*j*-^L 3. Rodnande Flugsvamp (Amanita rubéscens). 
Hatten rödbrun eller rödbrunaktig med talrika små, 
gråaktiga vårtor. Foten mer eller mindre rodnande, 
isynnerhet vid basen, som ofta är prydd med vårtkran- 
sar liksom hos föregående art. Ringens öfversida fint 
strimmig ända upp till skifvorna. Köttet i både hatt 
och fot slutligen rodnande. — Allmän i skogar. — Ät- 
lig, åtminstone efter förvällning. 
~\~\ 4. Panterfläckig Flugsvamp (Amanita panther i na). 
Denna art afviker från de två föregående genom 
ständigt hvit fot och ostrimmacU'ing. Hatten är än mörk, 
