51 
i skogar. Förkastlig. Bör ej förväxlas med Blåmus- 
seronen, som är beskrifven på sid. 37. 
SI. 21. Pluggskiflingar, Paxiller (Paxillus). 
Piuggskiflingarna hafva rostfärgadt fröstoft och på 
foten långt nedlöpande, greniga skifvor, som kunna lös- 
göras från hatten i form af en sammanhängande vec- 
kad hinna. — Ätliga, men icke synnerligen goda. 
^. 1. Vanlig Pluggskifiing (Paxillus involutus). 
Hela svampen är rostfärgad, men blir på tummade 
ställen mörkfläckig. Hattens kant länge inrullad och 
småluden, slutligen utbredd och grundt fårad. Skifvorna 
i början rynkade. Köttet är svafvelgult, men blir en 
stund efter brytning rödgulaktigt. Smak syrlig. — Fram- 
kommer redan vid midsommartiden och träffas sedan 
hela sommaren och hösten allestädes på jordvallar, di- 
keskanter, kring trädrötter etc. 
* 
Q 2. Svartfotad Pluggskifling (Paxillus atroto- 
ment ö s us). 
Denna har mörkare, ofta sned eller ensidig hatt 
och svartluden fot samt växer vanligen på eller bred- 
vid stubbar i barrskog. 
SI. 22. Slemskiflingar, Gomfidier 
(Gomphidius). 
Dessa ha gråsvart fröstoft och på foten långt ned- 
löpande, något greniga skifvor, som kunna lösgöras från 
hatten i form af en sammanhängande veckad hinna. 
— Ätliga, men icke särdeles goda. 
