58 
SI. 26. Riskor, Laktårier (Lactårius). 
Riskorna hafva hvitt eller gulaktigt fröstoft oeh 
skilja sig från alla de föregående skiflingarna däri, att 
költet i både hatt oeh fot är sprödt (icke tradigt), så 
att man ej kan upprispa eller klyfva foten längs efter. 
Dessutom är hela svampen rik på saft, som, då svam- 
pen såras, framsipprar och bildar vätskedroppar å sår- 
ytan. Denna saft är hos en art vattenklar, hos en 
annan gulröd, hos de flesta arterna hvit, men blir hos 
några efter en stund gul eller gredelin. Somliga arter 
ha mild smak och äro läckra matsvampar, andra äro 
mer eller mindre skarpa och brännande. Äfoen de sist- 
nämnda hunna det odktadt användas, om skärpan borttages 
eller mildras genom vattenläggning eller förvaltning. 
Genom sin ymniga förekomst och sitt fasta kött böra 
riskorna räknas bland våra viktigaste matsvampar. 
A 1 Saft vattenklar. Ldkritsriska, N:o 13. 
.V Saft gulröd. BlodrisJca, N:o 1. 
A 3 Saft hvit, men efter några sekunder gul. 
Svafvelriska, N:o 3. 
A 1 Saft hvit, oföränderlig. 
\V Smak mild, hatt och fot vackert brungula eller 
brandgula, liksom pudrade; den äldre svampens 
lukt erinrar något om sillake. Mandélriska, N:o 10. 
B 2 Smak mild ined besk bismak, lukt icke sillartad. 
Bittersöt BisJca, N:o 11. 
1) :: Smak brännande skarp som af peppar. 
C 1 Hatten rödbrun med en liten spetsig vårta i 
midten. Pepparriska, N:o 12. 
C 2 Hatten blekt köttröd, uaflad, med skäggig kant. 
Skäggriska, N:o 2. 
C 3 Hatten grönbrun med i böljan gulluden kant. 
Svartrislca, N:o 4. 
