18 
ten är nämligen hos de flesta släkten rik på långs- 
gående trådar, så att den lätt kan upprispas eller 
klyfvas (utan knif), men hos två släkten, riskor och 
kremlor, saknas långsgående trådar, så att foten endast 
faller sönder i kantiga, oregelbundna stycken, om man 
försöker att klyfva den. Fotens nedersta del, basen, 
är hos några arter löklikt vidgad samt hos flugsvampar 
och slidsvampar därjämte försedd med en fri kant 
eller en säcklik strumpa (se fig. A) eller ett antal 
fjällkransar. 
Fotens öfra del är hos åtskilliga arter prydd med 
en ring eller krage (se figur A). I öfrigt är foten van- 
ligen mycket fast förenad med hatten, så att den ej 
kan lösgöras utan att trasas sönder, emedan fotens 
långsgående trådar fortsätta utan afbrott in i hattens 
kött. Men hos några släkten är köttet på det ställe, 
där foten öfvergår i hatten, mycket sprödt, så att fo- 
ten kan tämligen lätt lösgöras från hatten genom bryt- 
ning, hvarvid i hattens undersida bildas en tämligen 
regelbunden skål, där foten suttit. 
Skifvorna äro vanligen enkla eller endast en och 
annan gaffelgrenig, men hos kantarellerna äro alla 
skifvor gaffelgreniga. Hos några kunna skifvorna 
tämligen lätt lossas från hatten genom tryckning 
med nageln eller genom hattens brytning, men hos 
de flesta äro skifvorna så fast förenade med hat- 
ten, att de ej kunna lossas utan sönderslitning. — I 
öfrigt äro skifvorna än fria från foten (fig. D), än fast- 
växta vid foten. I senare fallet äro de vid fästpunkten 
antingen afrundade (fig. E) eller urnupna (fig. F) eller 
raka (fig. G) eller nedlöpande (fig. II). — Hos brosk- 
svamparna är hela fruktkroppen mera torr och seg än 
hos öfriga i denna bok upptagna skifsvampar. 
