50 
81. 20. Spindelskiflingar, Kortinårier 
(Cortinårius). 
Dessa b af va rostfärgadt fröstoft och slutligen kanel- 
bruna skifvor, liksom tofsskiflingarna, men vanligen 
ingen eller otydlig ring på foten. Hattens kant är i 
början förbunden med foten medels fina trådar, som 
erinra om spindclväf. — Hit höra en stor mängd arter, 
men endast några få användas till mat. Några hafva en 
stark, obehaglig lukt, andra en skarp, brännande smak; 
de öfriga äro sannolikt oskadliga, om ock ej lämpliga 
till föda. 
Q 1. Mångkransad Spindelskifling (Cortinårius 
triumphans). 
Hatt gul. Fot hvit eller gulaktig, tämligen grof 
med flere åtsittande ringar eller fjällkransar. Skif- 
vor i böljan ljust lerfärgade med svag blåaktig anstryk- 
ning, sedan lerfärgade med anstrykning af kanelbrunt. 
Tämligen allmän, isynnerhet i björkskog. — Ätlig. 
-j- 2. Mörkviolett Spindelskifling (Cortinårius 
violåceus). 
Hela svampen i början nästan svartblå, äldre 
något blekare. Hatten småfjällig. Lukten kamferartad, 
erinrande om lukten af en nyss formerad blyertspenna. 
— Tämligen allmän, i skogar. Oanvändbar. 
•j" 3. Kamferskifling (Cortinårius camphoråtus). 
Fig. IG. 
Hela svampen i början gredelin, sedan smutsgul 
eller grågul med violett anstrykning. Hatten glatt. 
Sprider en stark och vidrig lukt. — Tämligen allmän 
