48 
äro fastväxta vid foten och att foten icke kan lösgöras 
från hatten utan enderas sönderbrytning. De växa 
dels på marken, dels på spillning och användas icke 
till föda. En af de allmännaste arterna är den på 
marken växande Arggröna Kragskiflingen (Strophåria 
;rruginösa), hvars hatt och fot äro blågröna och 
slemmiga, samt den på spillning allmänt förekommande 
lilla Gula KragsJa '/lingen (Strophåria semiglobäta), 
som äfven är slemmig och har halfklotformig, gul eller 
hvitgul hatt och hvitgul fot. 
SI. 18. SlöjskiQingar, Hyfolömer 
(Hypholöma). 
Dessa erinra om tofsskiflingar och kragskiflingar, 
men skilja sig från de förra däri, att fröstoftet är svart- 
brunt med violett anstrykning, och från båda däri, att 
foten saknar ring. Hattens kant är från början för- 
bunden med foten medelst en spindelväf liknande slöja, 
som snart försvinner. — Några arter äro ätliga. 
"\Q 1. Tegelröd Slöjskifling (Hypholöma 
sublaterf tium). 
Hatten i midten nästan tegelröd, mot kanten ble- 
kare. Foten omkring 8 mm. tjock, upptill hvitaktig eller 
blekgul, nedåt al' hattens färg. Skifvor i början hvit- 
aktiga, slutligen af fröstoftet rödgrå eller violettbruna. 
Smak än mild, fm något besk. — Växer tufvad på och 
bredvid löfträdstubbar. — Ätlig, men bör, då den är 
besk, afkokas före tillagningen. 
"j* 2. Svafvelgul Slöjskifling (Hypholöma fasciculare). 
Mindre och spensligare än föregående. Hela svam- 
pen i början svafvelgul. Hattens midt och fotens 
