76 
och ringen renare hvit eller gulaktig. Träffas endast 
i närheten af lärkträd, men saknas sällan där sådana 
finnas. — Läcker. 
QQQ 3. Grynsopp (Bolétus granulåtus). 
Fig. 78. 
Hatten är i väta slemmig liksom hos smörsoppen, 
men ljusare, rostfärgad eller brungul. Foten saknar 
ring (liksom hos alla de följande), är till färgen gul- 
aktig och upptill smågrynig. Rören gula, tämligen små, 
i början smågryniga. Köttet hvitgult. — Allmän på 
gräsbeväxta ställen i barrskog. — God matsvamp. 
i^i^ 4. Örsopp (Bolétus bovinus). 
Fig. 79. 
Hatten något klibbig. Foten blekt gulbrun. Rören 
grågula, smutsgula, tämligen stora, då de betraktas 
något från sidan, men sedda underifrån visa de sig 
vara sammansatta af flere mindre, som äro något kor- 
tare. — Förekommer allmänt, helst i tallskog med grus- 
botten. Ofta växa flere exemplar tätt intill hvarandra, 
sålunda bildande större eller mindre tufvor. — God. 
"f 5. Pepparsopp (Bolétus piperatus). 
Fig. 82. 
Denna är icke olik Örsoppen, men dubbelt mindre 
och lätt känd därpå, att foten är citrongul, vid basen 
både ut- och invändigt. Rörmynningarna äro äfven 
mörkare, rostbruna eller kanelfärgade med dragning i 
kastanjebrunt. Fröstoftet är rostbrunt. Smaken skarp. 
— Allmän i barrskog. — Oduglig till föda. 
i^Li^. G. Sandsopp (Bolétus variegåtus). 
Fig. 74. 
Denna är vanligen mera storväxt än alla de föregå- 
ende. Hatten är försedd med talrika smutsgula eller 
