40 
tämligen starkt hvälfd, slutligen nästan platt eller nå- 
got inbuktad öfversida. Foten af hattens färg eller 
ljusare. Skifvor hvitaktiga med dragning åt blekgult, 
vanligen föga nedlöpande på foten. Smaken mild. — 
Allmän i trädgårdar och skogsbryn. God matsvamp. 
Figuren visar ett ungt exemplar. 
f 2. Bitter Trattskifling (Clitöcybe a må ra). 
Denna art har brun hatt, krithvita, täta skifvor och 
hvit fot och erinrar (äfven till storleken) om Kastanj- 
musseronen, från hvilken den igenkännes därpå att 
slarvorna löpa något ned på foten (stundom dock en- 
dast i form af fina strimmor). Smaken är besk. Träf- 
fas i barrskog, men är icke allmän. — På grund af 
den beska smaken troligen oduglig till föda. 
Q 3. Grön Trattskifling (Clitöcybe odör a). 
Hela svampen i början ärggrön, men vanligen 
snart urbleknande. Sprider en angenäm stark doft af 
vårbrodd. — Träffas här och där i blandskog. — Ätlig. 
En annan välluktande trattskifling (Clitöcybe 
frågrans) träffas under hela hösten mycket allmän på 
mossbelupna ängsmarker. 
i^ 4. Stor Trattskifling (Clitöcybe gigantéa). 
Hela svampen hvit. Hatten kan bli ända till 20 
cm. bred, foten grof men kort. — Växer vanligen i 
rader eller gruppvis i skogsbryn eller på gräsvall, helst 
i närheten af skog. Ätlig. 
2£ 5. Häggluktande Trattskifling (Clitöcybe geötropa). 
Denna art är vanligen högväxt med stadig (om- 
kring 10 cm. hög och 1 — 3 cm. tjock) fot. Hattens öf- 
