het på fot och skifvor; invändigt gul eller hvitaktig. 
Skifvoma bredast i närheten af foten. — Tämligen 
allmän å ängsbackar. 
^ 4. Svartnande Vaxskifling (Hygröphorus cönicus). 
Hatt röd, kägelformig, fot och skifvor gula. 
Skifvoma spetsigt afsmalnande mot foten, bredast när- 
mare hattens kant. Hela svampen svartnar på tum- 
made eller sårade ställen. — Allmän å skogsängar, i 
beteshagar etc. 
tyty 5. Gul Vaxskifling (Hygröphorus chloröphanus). 
Fig. 65. 
Hela svampen utvändigt svafvel- eller citrongul, i 
början dock ofta pomeransgul eller blekt gulröd, 
invändigt blekare. Hatt och fot något klibbiga. Skif- 
voma bredast närmare foten. Allmän både i skog 
och på ängar. 
ty G. Frostvaxskifling (Hygröphorus nyp o thé ju s). 
Fig. 07. 
Denna art framkommer icke förrän på senhösten 
i oktober och november, ungefär samtidigt med de 
starka nattfrosternas inbrytande, medan de föregående 
arterna visa sig redan i juli. Hatten är slcmmig, i bör- 
jan mörkt grågrön, nästan svart, sedan något ljusare 
grönbrun. Foten i början hvitaktig eller svafvelgul, 
sedan rödgulaktig, i böljan förbunden med hattens kant 
medels ett tradigt hölje, som snart försvinner. Skifvoma 
svafvel- eller rödgulaktiga, nedlöpande på foten. — All- 
män i barrskog. — På grund af sin slemmighet min- 
dre använd, men dock värdefull såsom en af årets 
sista svampar. 
