62 
"f*^- 13. Lakritsriska (Lactarius hélvus.) 
Denna liknar föregående, men är blekare och har 
vattenklar, mild saft samt sprider, isynnerhet vid tork- 
ning, en sötaktig lukt, som erinrar om lakrits eller 
libsticka. — Allmän i barrskog, helst i närheten af 
kärr. — Ätbar efter nämnd behandling. 
SI. 27. Kremlor Russulor (Russula). 
Kremlonia hafva hvitt eller gult fröstoft och öfver- 
ensstämma med riskorna däri, att köttet är sprödt (icke 
tradigt), men igenkännas lätt därpå, att de vid bryt- 
ning icke afsöndra några vätskedroppar. Hos de flesta 
äro nästan alla skifvor af samma längd, det vill säga 
nästan alla nå fram till foten. Flera arter hafva en 
skarp, brännande smak och böra undvikas, andra däremot 
äro fullkomligt milda i smaken och dessa äro icke blott ät- 
liga utan till och med alldeles ypperliga matsvampar. 
För personer, som i allmänhet icke tycka om svamprätter, 
äro de milda kremlorna (liksom äfven de milda riskorna) 
att rekommendera, emedan dessa icke hafva någon utpräglad 
svampsmak, utan snarare erinra om nötter, mandlar och 
andra omtyckta födoämnen. 
Hittills hafva kremlorna oftast undvikits i den tron, 
att det skulle vara mycket svårt att skilja de ätliga från 
de giftiga. Så är emellertid icke förhållandet, om man 
blott tager smaken till hjälp. För att utröna, om en 
krcmla är användbar eller icke, behöfver man endast 
smaka på en eller ett par af de skifvor. som sitta på 
lni! i ens undersida. Äro dessa milda, så kan man tryggt 
fortära hela svampen. Rådligast är dock att på detta 
sätt afsmaka hvart exemplar, emedan skarpa och milda 
arter kunna till det yttre vara ganska lika hvarandra 
