103 
tyty 2. Svart Hattniurkla (Helvélla lacunösa). 
Fig. 117. 
Mössan svart eller mörkgrå. Foten ljusare, på 
längden starkt veckad eller ribb ad. — Träffas i skogar 
och lundar på eftersommaren och hösten. 
SI. 4. Dvärgmurklor, Kudönior (Oudönia). 
Mössan kullrig och lindrigt bucklig med fullständigt 
fri, inrullad kant. Ytan i friskt tillstånd fuktig och 
hal. Den enda hos oss förekommande arten (Cu- 
dönia circinans) växer gruppvis bland mossa i barr- 
skog, är vid pass 5 — 7 cm. hög med smal fot och 
1 — 2 cm. bred mössa samt har blekbrun färg. 
81. 5. Spadmurklor, Spatulårior 
(Spathulåria). 
Dessa hafva från två motsatta sidor sammantryckt 
och något krusigt veckad, med foten fullständigt sam- 
manväxt mössa, så att hela svampen nästan får ut- 
seende af en spade. Här och där på skogsängar träf- 
fas Gula Spadmurklan (Spathulåria flåvida), som har 
äggul mössa och gulaktig fot samt blir omkring 5 cm. 
hög och 2 — 3 cm. bred. 
81. 0. Skålsvampar, Pezizor (Peziaa). 
Dessa äro vanligen mer eller mindre skållika 
stundom sneda och nästan öronlika. Ätbara. 
ty 1. Haröra (Peziza onötica). 
Denna är sned och lik ett haröra, utvändigt rost- 
gul, invändigt blekt rosenröd, oinkring 5 cm. hög. — 
