41 
versida är i början kullrigt kägellik, sedan platt eller 
något nedtryckt, men vanligen med en puckel i mid- 
ten. Hela svampen är nästan sämskfärgad. Lukten erin- 
rar något om doften af h äggblommor. Träffas tämligen 
allmänt i skogar och lundar. Ätlig. 
Q 6. Vanlig Trattskifling (Clitöcybe infundibuli- 
f o r m i s). 
Liknar föregående både till form och färg, men 
är 2 — 3 gånger mindre och har mera trattlik tunn hatt, 
hvitare och tätare skifvor samt mindre utpräglad lukt. 
— Allmän, helst bland löfträd. — Ätlig. 
ty 7. Gulbrun Trattskifling (Clitöcybe invérsa). 
Hela svampen gulbrun med tunn hatt och mycket 
täta, långt nedlöpande skifvor. Växer gruppvis eller 
i rader och är på hösten ganska allmän i barrskogarna. 
— Ätlig. 
Till trattskiflingarna räknas vanligen äfven följande 
arter, som mycket närma sig musseronerna: 
ty 8. Mörk Tufskifling (Clitöcybe tumulösa). 
Fig. 26. 
Bildar tufvor af ända till en meters bredd, be- 
stående af hundratals tätt sammanpackade och ned- 
till med hvarandra sammanväxta exemplar, hvilkas 
hattar, tätt hopträngda och till följd däraf kantiga, 
bilda en sammanhängande bucklig yta, som nästan er- 
inrar om öfversidan af en sköldpadda. Hatten mörk, 
gråbrun eller nästan sotbrun; fot och skifvor hvita 
eller hvitaktiga. — Förekommer om hösten i trädgår- 
dar, på mullrik jord. — Ätlig. 
