27 
nästan sotbrun, än ljusare, grågulaktig eller gråbrun 
med hvita vårtor. Fotens nedra vidgade del begränsas 
uppåt af en trubbig Jcant eller valk. — Temligen all- 
män, isynnerhet bland löfträd. Giftig. 
ff 5. Lömsk Flugsvamp (Amanita bulbösa). 
Fig. 3 och 4. 
Hos denna och de följande arterna är fotens 
löklika bas försedd med en säcklik strumpa eller 
en uppåt eller utåt riktad kant eller en skarp af- 
sats. Hattens öfversida är något klibbig och till fär- 
gen vanligen hvit eller hvitgul eller grönaktig, i öfrigt 
än bar, än med strödda brungulaktiga rester af höl- 
jet. Ringens utsida åtminstone i början fint strimmig 
ända upp till skifvorna. Lukten erinrar om rättika 
eller om rå eller ruttnande potatis. — Träffas i både 
barr- och löfskog. — Giftig! 
Denna och följande art äro de farligaste på grund 
af sin likhet i färg med unga exemplar af Snö- 
bolls-Champignonen. De kunna dock säkert igenkännas 
a) på fröstoftet och skifvorna, som alltid äro hvita; 
b) på den löklika fotbasen med sin strumpa eller kant 
eller tvära afsats; c) på lukten; d) på hattens yta, som 
i friskt tillstånd eller efter fuktning kännes en smula 
klibbig, hvaremot champignonerna liksom fjällskiflin- 
garna alltid äro torra i ytan. 
Y\ 6. Hvit Flugsvamp (Amanita virösa). 
Fig. 5. 
Hela svampen hvit. Hattens öfversida något 
klibbig, vanligen bar, ofta något sned. Foten fjällig. 
Ringen ej strimmig, vanligen södertrasad. Lukten unge- 
fär som hos föregående art eller något unken. Sma- 
ken i början svag, men eftei några minuter kärf och 
