68 
kremlor, som i likhet med denna ha mild smak; äggula 
skifvor och hvit, bräcklig fot, men afvika med annan 
hattfärg, t. ex. rödgul, gröngul, röd, brun o. s. v. — 
Alla äro förträffliga matsvampar. 
ff 12. Pepparkremla (Russula bådia). 
Fig. 62. 
Denna har vanligen kastanjebrun eller mörkt röd- 
brun hatt, mer eller mindre rödlett fot och slutligen ägg- 
gula skifvor samt äggult fröstoft. Stundom är dock 
foten hvit, hvarigenom denna art kommer att rätt myc- 
ket likna Mandelkremlan. Den kan likväl alltid Lätt 
urskiljas därpå, att smaken är brännande skarp. — 
Förekommer tämligen allmänt i tallskog. — Bör undvikas. 
j 13. Storkremla (R ii a sula el a tior). 
Fig. 60. 
Denna liknar Pepparkremlan däri, att foten vanligen 
är något rödlett. Hatten är purpurröd, tegelröd, brunröd 
o. s. v. Foten ofta tämligen hög, stundom ända till 
20 centimeter. Skifvorna först hvita, sedan något 
gräddbleka, stundom med röd egg. Fröstoftet är grädd- 
gult. Smaken i början något skarp, men ä fullväxta 
exemplar vanligen mild. — Tämligen allmän i barrskog. 
tyty 14. Sillkremla (Bussula gravéolens). 
Fig. 59. 
Denna har vanligen rödlett fot liksom de båda 
föregående arterna, men är ända från början fullkomligt 
mild i smaken liksom Mandelkremlan. Den igenkännes 
från alla andra kremlor därpå, att fotens utsida samt 
köttet i både hatt och fot vid tryck eller brytning 
snart antager en i början gul, slutligen smutsig eller 
brunaktig färg samt därpå att lukten, helst af äldre 
och halftorra exemplar, är stark och egendomlig, er- 
