30 
###■ 3. Mild Fjällskifling (Lepiöta excoriåta). 
Fig. 8. 
Hela svampen hvit eller å äldre exemplar med 
svag gulbrunaktig anstrykning å hattens mellersta del. 
Hattens yta är i början hel och liksom mjölig eller silkes- 
luden, på äldre exemplar däremot ofta söndersprucken 
och något fnasig, isynnerhet mot kanten, men fnasen 
eller fjällantydningarna äro tunna och vid hastigt på- 
seende föga märkbara. — Å öppna fält, åkerrenar 
vägkanter etc, mest i södra Sverige. — God matsvamp. 
^•^^ 4. Champignon-Fjällskifling (Lepiöta 
leucothites). 
Hela svampen hvit liksom föregående art, men 
blir efter beröring gulfläckig och skifvorna få med åldern 
tämligen rödaktig färg. Härigenom erinrar denna art 
om Snöbolls-Champignoncn. Fröstoftet är hvitt och blir 
aldrig brunsvart som hos de egentliga champignonerna. 
— Träffas här och där på öppna fält, afmejade sädes- 
åkrar, i trädgårdar o. s. v. — God matsvamp. 
### 5. Grynig Fjällskifling (Lepiöta granulösa). 
Fig. 9. 
Hattens öfversida och hela foten ända upp till 
ringen beklädda med en smågrynig skorpa af blek- 
röd, rostgul, rost- eller rödbrun färg. Skifvorna och 
fotens öfre del ofvan ringen hvita. — Denna lilla 
vackra svamp, isynnerhet den blekröda formen, träffas 
i stor mängd i skogar och på mossbelupna skogsängar 
under hela hösten. — God matsvamp. — Ehuru liten 
ftr den dock af betydelse genom sin ymniga förekomst. 
