102 
vårar i sådan mängd, att man på ett par timmar kan 
plocka stora korgar fulla. — De i Fig. 118 afbildade 
exemplaren äro ovanligt stora och tillhöra egentligen 
en skild art, Stor Stenmurida (Gyromitra gigas) som 
träffas här och där i både löf- och barrskog. 
Då stenmurklor användas i färskt tillstånd, böra 
de likasom toppmurklor och för öfrigt alla disksvampar 
före tillagningen förvällas och sedan hastigt sköljas 
i friskt vatten. Särskildt bör detta iakttagas vid till- 
lagning af färska stenmurklor, enär dessa någon gång 
äfven på platser, där man i åratal både förut och 
efteråt samlat och utan olägenhet förtärt dem oförvällda, 
befunnits innehålla ett skadligt ämne, som dock genom 
nämnda behandling aflägsnas. Torkade eller på annat vis 
konserverade stenmurklor äro fullt oskadliga och behöfva 
icke förvällas vid tillagningen. För öfrigt hafva sten- 
murklorna samma värde i hushållet som toppmurklorna, 
hvilka de alldeles likna till lukt och smak. 
SI. 3. Hattmurklor, Helvéllor (Helvélla). 
Dessa likna mest stenmurklorna, från hvilka de 
skilja sig däri, att mössan eller hatten är djupt två- 
eller flerflikig med till största delen eller helt och hållet 
fri kant och ofta sadelformig topp; dessutom är ytan 
mera slät med endast få och grunda bucklor. — Ätliga. 
QQQ 1. Brun Hattmurkla, »Biskopsmössa> 
(Helvélla infula). 
Fig. 116. 
Hatten sotigt gulbrun med rödaktig anstrykning, 
vanligen sadellikt tvåspetsig. Foten slät, finluden, röd- 
hvit. — Träffas om hösten i barrskog, mest kring träd- 
rötter, vindfällen och dylikt. 
