69 
inrande om hummer, sillake eller dylikt. Fröstoftet är 
gräddgult. Hattens färg är mycket växlande, än vac- 
kert purpurröd (lig. 59 b) eller svartröd eller smuts- 
röd eller rödbrun eller brun (R. xerampelina), än mer 
eller mindre gröngul (fig. 59 a) eller grönbrun (Rus sula 
olivåcea), än med röd eller rödbrun kant och svart- 
röd eller gröngul eller grönbrun midt och så vidare. 
Foten är stundom hvit, men vanligen rödlett eller svagt 
gulaktig, eller delvis rödlett delvis gulaktig. Skifvorna 
äro stimdom vackert röda i eggen. — Träffas allmänt 
både i barr- och löfskog. — Ätlig. 
-$•■$> 15. Guldkremla (Rus sula auråta). 
Denna igenkännes bäst därpå att fotens utsida är 
mer eller mindre citrongul. Skifvorna äro ljusgula 
eller guldgula i eggen. Hatten är åtminstone del- 
vis guldgul eller pomeransgul, men kan i öfrigt vara 
mörkare röd eller till och med brunröd. Fröstoftet är 
äggult. Smaken mild. — Förekommer mindre allmänt 
dels i barrskog, dels i löfträdslundar. — God. 
f 16. Beskkremla (Russula veternösa). 
Fig. 55. 
Hatten vackert hvitröd, äldre vanligen hvitnande i 
midten. Foten hvit. Skifvorna i början hvita, slutli- 
gen gula. Fröstoftet äggult. Smaken besk, vidrig, 
nästan skarp. — Träffas tämligen allmänt i ekskog. 
Q 17. Fagerkremia (Riissula lépida). 
Denna liknar ofta den beska kremlan, men har van- 
ligen vackert köttröd eller nästan blodröd färg, sammets- 
len hatt och alltid mer eller mindre röd fot samt hvitt 
fröstoft. Skifvorna äro hvita, men ha icke sällan röd 
egg. Smaken är mild men ofta med något kärf bismak. 
— Träffas i löfskog, helst bland ekar. 
