122 
de finaste arterna af fjäll-, mjöl- och vaxskiflingar, 
champignoner, musseroner, bläcksvampar, nagelskif- 
lingar, kremlor, rörsoppar, topp- och stenmurklor samt 
först och sist de bästa tryffelsvamparna. Näst efter 
dessa äro bläcksvamparna de läckraste. Men de måste 
då vara rent hvita i köttet. 
Vid kokning i smör och fett böra blott unga och 
felfria exemplar brukas samt dessa väl behandlas ge- 
nom rensning och aftorkning för att få rätt aptitligt ut- 
seende. Sedan förvällas de och sköljas i kallt vatten 
för att i smöret bibehålla det mesta af sitt utseende. 
Godt smör tillsättes med finstött salt och smältes, 
hvarpå svamparna iläggas och uppkoka. Sedan tagas 
de upp och packas i strax förut med varmt vatten väl 
rengjord burk af glas eller sten, eller än bättre små 
flaskor med vid hals. I samma smör läggas nya svam- 
par att koka, tills burken är fylld. Då påhälles detta 
och ytterligare smält smör, så att det står väl öfver 
alla svamparna. Ty om blott en svampkant står öfver 
smöret, leder den snart ner mögelbildning i burken, så 
att dess innehåll fördärfvas. Hvarje burk bör af samma 
skäl hastigt fullpackas med svamp, så att denna ej 
hinner svalna före smörets slutliga påhällning. För att 
ytterligare afhålla mögel, betäckes det ännu ej sval- 
nade smöret af ett tunnt papper, beströdt med finstötta 
kryddnejlikor. Burken öfverbindes med oxblåsa eller 
pergamentpapper, ställes på sval plats och kan då 
hålla svampen fullgod i 1 — 3 år, om allt är väl skött 
och innehållet får stå alldeles orördt. 
En förening af svampars torkning och deras för- 
varing i smör är att inknåda så mycket fint mjöl som 
möjligt af torkade riskor, murklor och andra läckra svam- 
par i färskt, starkt saltadt smör, däraf göra 3 — 4 cm. 
bollar och sedan förvara dessa svalt i glasburk uti salt 
vatten. 
Sådant *ris7csmör> } »murMcsmör» m. m. brukas sedan 
