28 
samm andragande och till sist nästan brännande; — 
Förekommer här och där i skogar och lundar, mest i 
södra Sverige. — Giftig! Får därför icke förväxlas 
med hvita champignoner. Angående skillnaden, se un- 
der föregående art. 
-j~f- 7. Svartringad Flugsvamp (A mani ta porphyria). 
Hatten i fuktigt tillstånd något klibbig, gråbrun 
eller nästan sotbrun, med eller utan grå höljetrasor. 
Ringens öfversida ända upp till skifvorna fint strim- 
mig. Till färgen är ringen hvit, men blir slutligen 
mörk i nedra kanten. Foten är nedom ringen vanli- 
gen gråaktig och vid basen försedd med strumpa. — 
Tämligen allmän i barrskog. Giftig! 
•\Q 8. Ringlös Flugsvamp (Amanita vagindta). 
Denna art skiljer sig från alla de föregående däri 
att foten saknar ring. Strumpan vid fotens bas är vanli- 
gen förlängd till form af en vid säck. Foten är ihålig. 
Hatten är i kanten tätt fårad eller rynkad, till färgen 
än hvit eller lerfärgad, än gråaktig eller gulbrun. 
Mycket allmän i skogar och lundar. Ätbar efter för- 
vällning. 
SI. 2. Fjällskiilingar, Lepiötor (Lepiöta). 
Hatten åtminstone i början beklädd med ett sam- 
manhängande hölje, slutligen fjällig, grynig, fnasig 
eller silkesluden. Foten upptill med ring, som vanli- 
gen är utstående eller uppåtvänd. Skifvorna hvita eller 
hvitaktiga, fröstoftet hvitt eller med svagt gråaktig 
eller rödgrå ak t ig anstrykning. — Alla arter af detta 
släkte äro ätliga, och lika goda som champignoner. 
