115 
sköljning och med den mest knapphändiga rensning 
eller snarare blott putsning, som förorsakar ytterst ringa 
besvär och nästan alls ingen kostnad. 
Följande svampar böra före torkning förvallas 5 mi- 
nuter: alla arter med skarp eller bitter smak. 
Genom att före torkning vattenläggas och än 
värre förvällas, blifva alla svampar svårare att torka, 
medan de genom förvällning förlora sin finaste smak, 
en del af näringsvärdet och få mindre inbjudande 
färg. Men enär vanligen riskorna uti nästan all skogs- 
mark förekomma ymnigt äfven under torra år, då de 
flesta andra svampar felslå, och jämförelsevis blott få 
människor kunna ställa sitt kosthåll alldeles efter be- 
hag, bör man öfverallt vänja sig att taga till vara 
riskorna både till torkning och saltning. 
Saltade eller m armerade (inlagda i ättika) smaka 
alla slags riskor väl, men blifva då icke så helso- 
samma som i torkad form. 
När varmtorkad svamp är nära torr, trades den 
tätt ihop med stoppnål på segelgarn i längder af 40 — 
50 cm. från de minsta till de största. Sedan fulltorkas 
den. Hvad som ej åtgår hemma, säljes till större plat- 
ser eller exporteras till utlandet. 
Torkad svamp packas i säckar, som upphängas på 
torra, luftiga platser. På detta vis kunna de förvaras ända 
till två år, blott de hvar annan eller tredje månad upptagas 
och skakas. Den svamp, som afses till salu, bör noga 
skiljas hvart slag för sig, till köparens kontroll 
och förvexlings undvikande. Osorterad svamp beta- 
las föga. 
Så fort den svamp som skall förbrukas hemma, 
hunnit väl torka, upphettas den hastigt, så att all fuk- 
tighet utdrifves, stötes sedan genast i mortel till fint 
mjöl, som undan för undan finsiktas och hålles i flaska 
eller burk af lergods, glas, porslin eller trä, men alltid 
försedd med väl tillslutande lock eller kork, som dock 
