67 
Q Q 8. Tegelkremla (Russula decolörans). 
Fig. 56. 
Hatten blekt tegelröd med i början klibbig kant. 
Foten hvit. Skifvorna först hvitaktiga, sedan grädd- 
gula. Fröstoftet gräddgult. Hela svampen slutligen 
ut- och invändigt grånande. Smaken mild, endast å 
unga exemplar något besk. — Allmän på höglända 
ställen i barrskog. — Ätlig. 
i£i£ 9. Vinkrernla (Russula vinösa). 
Fig. 57. 
Hatten vinröd, brunröd, torr med i början fint pudrad 
kant. Foten kvit. Skifvorna först hvitaktiga, sedan 
gräddgula. Fröstoftet gräddgult. Hela svampen slut- 
ligen mer eller mindre grånande. — Smaken mild, en- 
dast å unga exemplar något besk. Tämligen allmän 
i barrskog. — Ätlig. 
i^i^^L 10. Mandelkremla (Russula integra). 
Fig. 58. 
Hatten af växlande färg, t. ex. brun, rödbrun, svart- 
brun, röd, gredelin, gul- eller grönaktig antingen en- 
färgad eller med urbleknande hvit-, gul- eller grön- 
aktiga fläckar. Foten hvit. Skifvorna först hvitaktiga, 
slutligen nästan äggula. Fröstoftet äggult. Smaken 
mild, erinrande om mandel eller nötkärna. — Allmän, 
isynnerhet i barrskog. — Utmärkt matsvamp. 
i^L^i^L 11. Äggkremla (Riissula liitea). 
Hatten gul, foten hvit, invändigt lös eller nästan 
ihålig, skifvorna tidigt äggula. Fröstoftet äggult. Sma- 
ken mild. Liknar Milda Gulkremlan, men grånar icke, 
samt är mindre och bräckligare och har gulare skif- 
vor. — Allmän, helst i löf- och blandskog. — Såsom 
nära anförvanter till Äggkremlan kan man anse några 
