70 
tytyty 18. Rutkremla (Riissula viréscens). 
Hatten i början beklädd med en h vitgrön skorpa, 
som snart spricker sönder i gryn eller rutor, mellan 
hvilka den h vi taktiga bottenfärgen lyser fram. Foten 
hvit och grof. Skifvorna hvita. Fröstoftet hvitt. Sma- 
ken mild. Träffas hufvudsakligen i södra Sverige, helst 
bland löfträd. — God. 
<$>■$><$■ 19. Grönkremla (Russula seruginea). 
Fig. 52. 
Hatten grön, grågrön eller blågrön. Foten hvit. 
Skifvorna slutligen gräddgula. Fröstoftet gräddgult. — 
Smaken mild eller med knappt märkbar anstrykning af 
skärpa. — Mycket allmän i både barr- och löfskog, 
helst bland björkar. — God. 
Med dessa ätliga gröna kremlor bör man ej för- 
växla en annan i lundar mera sällsynt förekommande 
grön kremla, som har ägg-gult fröstoft och brännande 
skarp smak. 
i£i£i£ 20. Gaffelkremla (Russula heteroph^lla). 
Fig. 51. 
Hatten har i början mycket oren färg, utgörande 
mörk blandning af grönt, brunt, violett etc, men blir 
slutligen enfärgadt mörkgrön. Foten är hvit, stundom 
med gredelin anstrykning. Skifvorna hvita, delvis korta 
eller gaffelgreniga. Fröstoftet hvitt. Smaken mild. 
Tämligen allmän i löfskog, mest i södra Sverige. — 
God. 
tytyty 21. Kantkremla (Russula vésca). 
Fig. 50. 
Hatten mer eller mindre brunröd eller orent kött- 
röd. Öfverhuden når vanligen icke fram till hattens 
