10 
Man bör därför aldrig försumma att undersöka 
svamparnas lukt och smak, innan de tillagas. Är 
lukten obehaglig eller smaken skarp, bör svampen i 
regeln förkastas. Användbara äro dock de skarpa 
riskorna, om skärpan före anrättningen borttages eller 
mildras genom vattenläggning eller förvällning i vatten. 
Det dervid använda vattnet måste då bortslås, emedan 
det innehåller de skarpa ämnena. Troligen låta äfven 
många andra svampar, som i rått tillstånd äro skadliga, 
använda sig efter afkokning eller förvällning. Men då 
genom förbiseende denna behandling lätt kunde komma 
att försummas vid något tillfälle, och då en sådan försum- 
melse i fråga om de giftiga flugsvamparna kunde ha de 
ledsammaste följder, så gör man klokast i att alldeles 
undvika de sistnämnda, Äfven bör man undvika att till- 
laga och förtära sådana svampar, hvilkas oskadlighet än- 
nu icke blifvit pröfvad. Lämningar af svamprätter böra 
icke få stå länge obegagnade, emedan de då lätt öfvergå 
i förruttnelse och därvid stundom alstra giftiga ämnen. 
De giftiga rörsoppar, som icke utmärka sig genom 
skarp eller bitter smak, igenkännas bäst på den röda 
eller rödbruna färgen å rörmynningarna samt därpå, att 
köttet vid brytning starkt blånar. De giftiga flugsvam- 
parna förväxlas stundom med unga champignoner. 
Från dessa kunna de dock lätt skiljas redan på luk- 
ten, som hos de giftiga flugsvamparna har någon an- 
strykning af rättika eller i somligas tycke erinrar om rå 
potatis, men hos champignonerna är mild och behag- 
lig. Säkraste kännetecknet är fröstoftets färg (se sid. 
19 — 24). Fröstoftet är hos alla flugsvampar hvitt och 
förblir hvitt äfven efter svampens fulla utveckling. 
Hos champignonerna däremot är fröstoftct vid mognaden 
Bvartbrunt, och till följd häraf antaga skifvorna å svamp- 
hattens undersida mycket snart en rödaktig eller röd- 
gråaktig färg och bli småningom allt mörkare samt 
slutligen brunsvarta. Den som icke äger tillräcklig 
