127 



faudtes et par tusinde smaastykker af saadant glas, der viste 

 sig at starame fra en ituslaaet gaslygte. Sandsynligkeden 

 talte nu for, at der paa mindst et af disse glasstykker raaatte 

 tindes en brudrlade, som passede til en af de tre brudflader 

 paa giasstykket i sai'kkeu. 



Det blev en moisommelig undersogelse. Den vilde have 

 vseret haablos, om glaspladen paa alle pnnkter bavde bavt 

 densamme tykkelse. Det var imidlertid ikke tilfa^lde med 

 denue glasplade, ligesaalidt som det er tilfoclde med nogen 

 anden. 



Yed hja?lp af noiagtige maalinger af tykkelseu lykkedes 

 det omsider blandt glasstykkerne paa veien at rinde et, som 

 passede til giasstykket i postssekken. Dette maatte betragtes 

 som slutningsstenen paa beviset for, at man havde fundet 

 stedet, hvor jorden var taget. 



De fortsatte undersogelser efter aluuskiferen, som blev 

 foretaget med assistance af professorerne Brogger og Helland, 

 forte til det resultat, at den sandsynligvis maatte stamme fra 

 en have lige ved sigtedes landsted. 



Her var den bleven ben) r ttet som fyld, og i en ensom 

 bavegang kan selv et stykke alunskifer holde sig friskt i 

 la'ngere tid. 



Yedkommeude blev domt. Disse undersogelser blev ikke 

 netop afgjorende for sagen, men de kom ialfald til at spille 

 en ganske vigtig rolle ved efterforskuingen. 



Han tilstod ikke, men kort tid efter domfrcldelsen blev 

 pengene ved et tilfaolde fundet i hans egen have. 



Denne meget celebre sag har givet anvendelsen af natur- 

 videnskabelig sagkundskab et stod freraad i Norge. 



