78 



fandt, at der fra januar 1893 — 1 maj 1898 ikke var mindre 

 end 122 born, som paa grund af forgiftning med vaskelud 

 havde 80gt vor hjaelp. 



Nu vil man rauligvis sige, at dette kan vsore slemt nok, 

 men at man kanske ikke saa fuldt ud kan forstaa, at et 

 saa specifikt medicinsk faktum som det, at der i lobet af 

 nogle aar paa en hospitalsafdeling er behandlet nogle og 

 tyve tilfa?lde om aai'et af en ganske vist alvorlig lidelse, i 

 nogen bojere grad kan paaregne almenhedens interesse. 



Det vil dog snart indsees, at forholdene her i flere hen- 

 seender ligger anderledes end ved sygdomme i almindeligbed, 

 og at det er nodvendigt netop at bringe denne sag ind 

 under den store almenheds interesse — og derigjennem frem 

 til losning af sporgsmaalet om, bvad der skal gjores for at 

 raade bod paa den nuva?rende tilstand. 



For der handles her ikke om nogen ganske liden sag! 

 Bag disse 122 tilfajlde, der er indkomne til os, staar der 

 selvfoigelig endnu et stort tal, der er behandlet paa andre 

 hospitalsafdelinger eller af private larger. Og det er ingen 

 ganske liden sum af personlig lidelse bos de smaa patienter, 

 af fortvilelse og sorg bos fora^ldrene, af odelagte liv og 

 jammerfulde tilvaerelser, som indbefattes i disse talstorrelser. 



Men lidelsen faar et ganske eiendommeligt praeg derved, 

 at den ikke skyldes nogen af de store, endnu uafvendelige 

 aarsager til sygdommene, om hvem man kan sige, at man 

 fremdeles ikke ved, hvorfra de komraer eller hvorhen de 

 gaar, heller ikke de ulykkestilfaelde, der altid bar vaeret og 

 altid vil vedblive at vaere en folge af barnets traug og lyst 

 til at prove det unge legemes styrke og modet og dristig- 

 heden i det lille hjerte, eller som folger begivenheder og 

 tilfselde, hvarover ingen kan vsere herre. 



Men ludforgiftuingerne bos barnet — de er hyppig en 

 folge af en utilgivelig og nresten utamkelig skjodesloshed 

 fra de voksnes side, og af en letsindighed i omgangen med 

 en farlig gift, der vil gjore det til en uafviselig pligt for 

 samfundet at skride ind for gjennem effektive bestemmelser at 



