126 



og veie. Denne bergart forvitrer let, naar den ligger oppe 

 i dagen og er udsat for slitage af gaaende og kjorende. 



Stykket i ssekken var friskt og uden slitage og gjorde 

 dog indtryk af at have ligget ude nogen tid, sandsynligvis 

 paa et lidet befau*det sted. 



Jorden i saekken var graa af farve og indekoldt noget 

 kalk og stykker af en syenit, sora i Kristiania bruges til 

 grundmursten samt et lidet stykke glas, ikke storre end 

 tredieparten af en lillefingernegl. 



Det var klart, at jorden maatte stamme fra en tomt, 

 bvorpaa der var bleven bygget, og der var sandsynlighed for, 

 at denne tomt var en af dem, som laa i nau'heden af filial- 

 kontoret. 



Men jorden var paa den anden side mere ensartet i sit 

 blandningsforbold, end man skulde vente at finde den paa 

 en byggetomt. 



Denne iagttagelse forte atter til den slutniag, at jorden 

 var bleven kjort fra en tomt nd paa en vei, bvor den var 

 bleven a4tet under vognhjulene. 



Aile gader i na?rheden af filialkontoret, ja bele by- 

 delen der omkring blev nu gjennemkrydset. Maerkelig nok 

 var det umuligt at finde stykker af alunskifer, der i sit 

 ydre og sin bele habitus kunde siges att svare til det, som 

 laa i saekken. 



Med jorden gik det heldigere. Paa en lidet benyttet 

 vei i mrrheden af filialkontoret fandtes en jordart, som i sit 

 ydre udseende stemmede overens med jorden i saekken. Den 

 indeholdte stykker af mursten, kalk, stumper af syenit. 



Syenitstykkerne blef undersogt af professor Brogger; 

 ban gjorde tyndslebne prseparater deraf og kunde paavise 

 overensstemmelse med stykkerne i jorden i postsa?kken, spe- 

 cielt ved hjelp af en eiendommelig feltspath og hornblende 

 (katoforit), som karakteriserer visse arter af vore syeniter. 



EudDU videre kom man, da der paa jorden i veien 

 ogsaa fandtes stumper af melkeglas af samme udseende som 

 glasstykket i sa?kken. Ved gravning i de overste jordlag 



