130 



naringsamnena vid sin forbranning i kroppen utveckla precis 

 samma energi, som da de forbrinna utanfor densamma — - 

 dock med den inskrankning for aggbvitan, som betingas 

 deraf att bon icke, sasom fettet och kolbydraten, forbrinner 

 fullstandigt i kroppen. For aggbvitan maste pa, grund baraf 

 en reduktion goras, bvilken for 1 gm uppgar till 1,3 WE. 

 Aggbvitans fysiologiska forbranningsvarme utgor alltsa, icke 

 5,4 ntan endast 4,i WE. 



Det afgorande beviset for riktigbeten af denna askadning, 

 som bildar grundvalen for bela den moderna fysiologien, 

 lemnades 1893 af Mulmer genom en a hundar utford forsoks- 

 serie, i bvilken ban adagalade, att kroppens genom kalori- 

 metriska bestamningar direkt funna varmeutveckling fullstan- 

 digt ofverensstamde med den, som enligt nyss angifna nor- 

 maltal beraknats pa grand af de vigtsmangder, i bvilka de 

 organiska naringsamnena samtidigt forbrunnit i kroppen. 



Vi aro saledes fnllt berattigade, att vid alia bitborande 

 betraktelser angifva forbranningen i kroppen sasom summan 

 af de i kroppen syrsatta naringsamnenas forbranningsvarme. 



En fullvux&n frisk mcinnisJcas naringsbehof uttryckes 

 genom den mangd af olika naringsamnen, som ar nodviindig 

 ocb tillracklig for att bibeballa bennes kropp i materiel jamn- 

 vikt, d. v. s. som formar att underballa den der forsiggaende 

 forbranningen, utan att kroppen bebofver satta till nagot af 

 sin egen massa. 



Eor en vaxande manniska eller en mannniska i daligt 

 naringstillstand, eller en manniska som genom foregaende sjuk- 

 dom blifvit nedsatt, ar niiringsbebofvet relativt storre; i dessa 

 fall maste namligen fodan inneballa ett ofverskott af narings- 

 amnen, bvarforutan nagon tillviixt af kroppen ocb dess organ- 

 massa icke vore mojlig. 



Da den vid kroppsarbetet utvecklade energien ytterst 

 bar sin grand i syrsattningen af organiska naringsamnen, inses 



