163 



kastet ej synes kunna ega nagot samband med den forra, 

 ehuru det vid narmare granskning visar sig, att den yngsta 

 formen verkligen uppstatt ur den aldsta genom en sraaning- 

 om lorsiggaende utveckling. 



Afstandet i tid mellau de former, som bilda de yttersta 

 lankarna i kedjan, ar ocksa, ofta ganska stor. Ju kansligare 

 en serie ar, desto storre ar emellertid antalet typer, som re- 

 presentera en viss tidrymd, t. ex. ett arhundrade. 



Vid hvarje typologisk undersokning ar det naturligtvis 

 nodvandigt att icke endast se till, huruvida lankarna passa i 

 hvarandra; man maste ocksa se efter, att deras inbbrdes alder 

 ar riktigt uppfattad, sa att inte det, som anses vara aldst, i 

 sjaifva verket ar det yngsta. Man far ej bega det stora 

 misstaget, att den anda af kedjan, som man trott vara borjan, 

 i sjaifva verket ar slutet. 



Lyckligtvis ar det ingen svarighet att undga ett sadant 

 misstag, hvilket ju skulle gora hela undersokningen viirdelos. 

 I de fiesta fall finnes det namligen en form, som genom sin 

 enkelhet och naturlighet, eller genom andra latt i (igonen 

 fallande egenskaper, visar sig vara den aldsta, vara den pro- 

 totyp, ur hvilken de andra utvecklat sig. Det ar visserligen 

 sant, att afven den yngsta formen i en sadan serie stundom 

 kan synas vara ganska enkel, men en noggrann undersokning 

 adagalagger dock, att denna enkelhet endast ar skenbar, ej 

 sa urspruDglig som den. hvilken utmarker den aldsta. 



En sarskild uppmiirksamhet fortjana vid en typologisk 

 undersokning — liksom vid naturforskarens motsvarande under- 

 sokniugar — de >rudimentara bildningarna» : delar af fore- 

 malet, hvilka ursprungligen haft en uppgift att fylla, men 

 ^naningom upphort att gora detta. Det gamla »organet» har, 

 emedan det ej langre behofves, krympt samman, sa att det 

 endast finnes kvar i en mer eller mindre forandrad gestalt. 

 Sadana rudimentara bildningar, intressanta i och for sig, aro 

 af stor vigt for utrcdandet af fragan, i hvilken riktning ut- 

 vecklingen gatt. Det ar namligen klart, att de foremal, pa 



