167 



uti Europa far endast en svag ersattning i materialets dyr- 

 barhet uti Orienten. Denna motsats raellau Vesterlandet och 

 Osterlandet, sora redan mycket tidigt framtrader, och som 

 sedan standigt fortlefvat, star i nara samband med den mark- 

 liga olikhet raellan folkkaraktaren i dessa delar af varlden, 

 som varit af sa stor betydelse for dessa folks bela utveckling 

 och darfor sa bestammande for deras historia och deras nu- 

 varande forhallande till hvarandra. 



Att jag onskat pa ett naturforskaremote fa tala om den 

 typologiska metoden, beror emellertid ej sa, mycket pa denna 

 metods stora betydelse for fornforskaren, som inte mera diirpa, 

 att det for naturforskaren kan vara af intresse att se, hum 

 vi dels i allmiinhet anvanda samma metod som ban, — i det 

 vi samla sa, stort material som mojligt och ordna det sa, att 

 resultaten omedelbart falla i bgonen, — dels i afseende pa 

 utvecklingslaran sta pa en rent darwinistisk standpunkt. Att 

 man i fraga om naturens alster kan folja den ena formens, 

 den ena artens utveckling ur den andra, bar ju, som vi alia 

 veta, lange varit kandt. Men forst i senaste tid bar man 

 pa det satt, som jag nu visat, upptackt, att en alldeles 

 liknande utveckling verkligen ocksa kan uppvisas i fraga om 

 det manskliga arbetets alster. Detta bor sa, mycket mera 

 intressera naturforskaren, som manniskan ju i och for sig, 

 sasom naturprodukt betraktad, ar foremal afven for hans 

 studier. 



I sjalfva verket ar det ocksa, nagot i hogsta grad under- 

 bart, att menniskan vid sitt arbete skall vara underkastad en 

 lagbunden utveckling. Ar den manskliga friheten sa inskriinkt, 

 att vi inte skulle kunna fritt bilda hvilka former vi onska? 

 Aro vi tvungna att steg for steg ga fran en form till en 

 annan, endast foga afvikande? 



Innan man narmare undersokt saken, vore man visser- 

 ligen frestad att besvara dessa fragor med: nej. Men nar 

 man genom ett ingaende studium blifvit fortrogen med de 

 markliga foreteelser, som jag nu omtalat, finner man, att 

 svaret maste blifva: ja. Utvecklingen kan ga fortare eller 



