309 



direkta nervretningen, dels upptrader efter mellanprocessens 

 latenstid anyo en sensation. 



II. Om koldandorg-anens retbarhet for hoga tempera- 



turer. 



Det redan forut (Strumpet, v. Frey, Alruts, for/.) iakt- 

 tagna fenomenet, att hoga temperaturer (oiVer 40°) knnna 

 framkalla koldsensationer, hade af tal. narmare studerats. 

 Eenomenet har undersokts pa olika uppvarmd hud; uppvarm- 

 ningen skedde genom dess berorande med en metallyta af 

 vid samma forsok konstant temperatur. Sasom retmedel an- 

 vandes samma metallplattor, som omtalats i foregaende referat. 



Enar fenomenet framkommer, afven da, genom lamplig 

 foregaende uppvarmning af huden hvarje temperatursankning 

 pa vasomotorisk vag i nagot hudlager maste anses utesluten, 

 maste fenomenet tydas darhan, att koldnerverna eller deras 

 iindorgan retas af den hoga temperaturen. Att det ar and- 

 organen, ej sjalfva nervtradarne, som retas, bevisas af fol- 

 jande omstandigheter: 1) Vid anvandande af punktformig 

 retning med hoga temperaturer utloses koldfornimmelsen fran 

 sjalfva de med koldretning funna kallpunkterna, ej fran nar- 

 liggande punkter, sasom v. Frey uppgifver. 2) Genom for- 

 sok pa, olika uppvarmd hud med olika stora varmemaug- 

 der af olika temperaturhojd, ■ — en anordning, som tillater 

 att reta olika djupt liggande hudlager i vaxlande propor- 

 tion — , kan man visa upp, att varmenerverna sluta dju- 

 past, darnast koldnerverna och ytligast smartnerverna. Man 

 kan nu genom lamplig anordning (huden uppvarmd till 45° 

 och applikation diira af vid 65° hallna 50 till 100 /<, tjocka 

 silfverlameller) astadkomma en ren koldsensation fri fran 

 hvarje smartfornimmelse. Da nu smartnerverna ligga minst 

 lika ytligt som koldnerverna, borde, i fall temperaturandrin- 

 gen i huden i detta fall vore allmant nervretmedel, afven 

 smartnerverna hafva retats. Da detta emellertid ej ar fallet, 

 maste koldandorganen anses aga en specifik retbarhet for hoga 

 temperaturer. 



