193 



fortunnade och fortatade vagor delvis tillhopa och utga i 

 form af varme till dar befintliga kallare varmereservoir. 

 Af de tryckkrafter, som niimnda separerade vagor under sin 

 gang genom ringen utofva pa dennas partiklar, goras dessa 

 skiftesvist positivt och negativt elektriska, och deras tyngd- 

 punkter forsattas afven i svangningar, saratidigt raed att de- 

 samma vagorna forsvagas. En vag utjamnar sig namligen 

 alltid med det att dess tryckkrafter forbrukas. Nu ar klart, 

 att om vi genom yttre medel kunde forsatta ringens punkter 

 i en motsatt rorelse, sedan de antagna varmereservoirerna hade 

 arliigsnats, vi skulle genom daraf foljande arbete af de mate- 

 riella punkterna pa etern frambringa likadana vagor i denna, 

 som forut gingo forlorade, dock med motsatt framskridnings- 

 riktning. Darfor kan man tanka sig den process, som etern 

 i ringen vid den betraktade elektriska strommen undergar 

 sasom mojlig att omvanda, sa namligen, att etern i stallet 

 far upptaga vid h frau dar befintliga kallare varmereservoir 

 varmevagor, hvilka upplosas och sedan under sin gang till a 

 i motsatt riktning mot forut betraktade separerade vagor for- 

 starkas genom sist forestallda arbete af ringens materiella 

 partiklar pa etern och slutligen vid a delvis afga i form af 

 varme till dar staende varmereservoir. Da denna omvanda 

 process, ehuru ej verkstallbar medelst instrument, i ingen 

 detalj innehaller nagon raotsiigelse, maste vi anse, att (let ar 

 en reversifoel Jcretsprocess som etern i ringen genowfor medan 

 den foist betraktade elektriska stromningen pdgdr. Det ar 

 bekant, att Clausins forliknat denna elektriska process vid en 

 reversibel Carnot's varmeprocess, men det ses latt, t. ex. af 

 Bertrands Thermodynamique fran ar 1887, att den bevisning, 

 som hittills blifvit liimnad for processens omvandbarhet, ar 

 laugt ifran att vara bindande. 



Slutligen faste foredraganden uppmarksamhet saval pa for- 

 vandtskapen mellan sina problem i cit. Ofvers. med de problem 

 om pulserande sferer i en osammantryckbar vatskn, som prof. 

 Bjerknes i Christiania fbrst uppstailt och for hvilkas liksning 

 ban redogjort vid det skandinaviska naturforskaremotet ar 



13 



