303 



Professor C. G. Santesson redogjorde for sina under- 

 sokningar 



Om benzolforgiftning med sarskild hansyn till fettets 

 forhallande i organismen. 



Med stod af nagra forgiftningsfall (Upsala 1895 — 96; 

 jfr Hygiea 1898 I. s. 155) sarut forsok pa kaniner med 

 benzol (och karbol) framholls: 



1) att vid kronisk benzolforgiftning bildning af karbol 

 i organismen sannolikt ej spelade nagon vasentlig roll; 



2) att benzol (i riklig rnangd) framkallar degenerativa 

 forandringar i atskilliga organ med abnormt upptradande af 

 fett i dessas celler, sarskildt i vissa delar af njurarna, afven- 

 som i karlendotel (osmiumpraparat), i blodet och (en gang) i 

 urinen ; 



3) att detta fettets upptradande sannolikt statt i sam- 

 band med en transport af fett i organismen; (en sadan anses 

 numera af manga patologer forekomma vid s. k. fettdegene- 

 ration i allmanhet, sarskildt afven vid fosforforgiftning, som 

 erbjuder ratt mycken likbet med fenomenen vid benzolforsoken); 



4) att denna »mobilisering» af fettet genom benzol och 

 vissa andra fettlosande agentia troligen beror i viss man just 

 pa deras egenskap att losa fettet, medan daremot t. ex. fos- 

 forns formaga att framkalla en likartad effekt mojligen samman- 

 hanger dermed, att detta gift har benagenhet att taga fettet 

 i anspr&Jc sdsom losningsmedel ; i hvardera fallet hopas fettet 

 i organ (lefver, njurar), genom hvilka kroppen soker oskadlig- 

 gora eller aflagsna giftet och det dermed foljande fettet; 



5) att vid benzolforgiftning forekommande blodningar 

 kunna ha sin grand dels i endoteldegeneration, dels i fett- 

 embolier; 



6) att forekomsten af fettdegeueration i inre organ vid 

 inverkan af atskilliga benzolderivat (safrol, apiol, tymol, vissa 

 flyktiga oljor) vinner en i viss man ny belysning genom pa- 

 visande af, att samma egenskap under sarskilda forhallanden 

 tillkommer benzolen sjalf. 



