405 



ciella tal komme att hallas, ordet fritt. Efter en stund aska- 

 des ljud af professor Hj. Dillner, som foredrog en versifierad 

 skal for Nordens natur. 



I forskare fran Nordens alia lander! 



Till Eder har en man sig vordsamt vander, 



Som idkar annars toxikologi; 



Men dristigt vagar nu i glaset klinga 



Att till Er ara fa en skal utbringa, 



Som dock fran gift ar garanterad fri. 



Jag ber er da att nagon stund mig bora 

 Och lana pa ett vanligt satt Ert ora 

 At nagon, som har ocksa ar Er vard. 

 Ty det ma fragadt varda vid pokalen, 

 Om f ha'n fattat bland de granna talen 

 Naturens egen blyga hyllningsgard? 



Om hon da for kritiken, striing och blodig. 

 Nu trader fram en smula gammalmodig, 

 Sa kan det pa, Er sjelfva blott bero. 

 Ty icke utan fog hon missnojd klagar, 

 Att hon af Eder ej fatt nya lagar. 

 Se'n under sommarn anno attio. 



Hon derfor bafvande infor Er trader 



1 sina gamla valbekanta klader, 



Som hon dock smyckat sa godt hon forstar. 



Men ma blott for i ar kritiken sofva, 



Och hon Er vagar nastan sakert lofva 



En battre villkomst till ett annat ar. 



Ty vi ha konstniirer i Sveriges rike, 

 Som ej i hela verlden ha sin like, 

 Och dem vi skola da om bistand be. 

 Och sedan hoppas vi att Stockholmstrakten, 

 Som nu 1 alia nog belt smatt forakten 

 Skall helt modern och prunkande sig te. 



Da fan uti forgylda batar natta 



I segla fram pa fjardar violetta, 



Bekransade af gredelina trad. 



Och med citronens fiirg pa anletsdragen 



Skall svenska folket hylla Er den dagen 



Med silfverblommor langs var segelled. 



Men nu till dess jag vagar att i skotet 

 Af femtonde naturforskaremotet 

 Har anfortro sasom en hemlighet, 

 Hur all naturen for mig hogt forklarat 

 Sig ren i ar ha ingen omsorg sparat 

 Att fylla emot Er sin skyldighet. 



